КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Унікальний номер справи № 753/4635/25 Головуючий у суді першої інстанції - Шаповалова К.В.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/3495/2026 Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2026 року Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач Нежура В.А.,
судді Верланов С.М., Невідома Т.О., 
секретар Цуран С.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргуОСОБА_1 , яка подана адвокатом Сергієнко Олександрою Владиславівною на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 17 вересня 2025 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ спільного майна подружжя, 
В С Т А Н О В И В:

У березні 2025 року  ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ спільного майна подружжя.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що  17 вересня 2019 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 . Наразі між сторонами триває процес розлучення. 
Під час перебування у шлюбі, а саме - 28 вересня 2023 року подружжям за спільні кошти було придбано автомобіль «Subaru Forester», 2008 року випуску, VIN - НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , право власності на який було зареєстровано за ОСОБА_1 . 
Між сторонами не було досягнуто згоди щодо добровільного поділу набутого майна. Наразі автомобіль перебуває у користуванні відповідача. 
Оскільки транспортний засіб є неподільним майном, позивачка згодна на грошову компенсацію своєї частки автомобіля, що за її підрахунком складає 214 149,00 грн. Посилаючись на викладене, позивачка просила суд визнати автомобіль «Subaru Forester», 2008 року випуску, VIN - НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 спільною сумісною власністю подружжя, та в порядку поділу вказаного майна стягнути на її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля у розмірі 214 149,00 грн.
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 17 вересня 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в порядку поділу майна подружжя грошову компенсацію ринкової вартості частки транспортного засобу «Subaru Forester», 2008 року випуску, VIN НОМЕР_3 , у розмірі 208 185 грн та судовий збір у розмірі 2081,85 грн.
В іншій частин позовних вимог - відмовлено.
Не погоджуючись із таким рішенням суду, відповідач  ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невстановлення усіх обставин, що мають значення для вирішення справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, просить рішення Дарницького районного суду міста Києва від 17 вересня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що спірний автомобіль був придбаний винятково за особисті кошти апелянта після продажу належного йому на праві приватної власності автомобіля TOYOTA 4 RUNNER 2700, (1997), № шасі НОМЕР_4 , VIN НОМЕР_5 , який був придбаний апелянтом 08 червня 2018 року, тобто до укладення шлюбу між сторонами.
Тому відповідач вважає автомобіль «Subaru Forester», 2008 року випуску, VIN НОМЕР_3 своєю особистою приватною власністю, яку від відчужив спільному з позивачкою синові 23 січня 2025 року.
Апелянт також не погоджується зі звітом про визначення середньої ринкової вартості ТЗ, у зв`язку з тим, що фактично не проводився огляд транспортного засобу, не оцінювались наявні пошкодження транспортного засобу.
Відзив на апеляційну скаргу від позивачки не надходив.
У судовому засіданні в апеляційному суді взялв участь представник позивачки ОСОБА_2 адвокат Бачек М.А., який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Встановлено, що  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 29 січня 1994 року зареєстрували шлюб, який був розірваний у 2004 році.
За час перебування у шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_6 .
17 вересня 2019 року між сторонами повторно був зареєстрований шлюб, який розірвано рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 8 квітня 2025 року.
Відповідно до інформації РСЦ ГСЦ МВС в Київській та Чернігівський областях від 2 січня 2025 року транспортний засіб «Subaru Forester», 2008 року випуску, об`єм двигуна 2457 см3, 28 вересня 2023 року був зареєстрований за ОСОБА_1 .
Відповідно до інформації з Територіального сервісного центру МВС Київської області № 3244 23 січня 2025 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу спірного автомобіля «Subaru Forester», 2008 року випуску, відповідно до якого відповідач продав спірний автомобіль сину за 20 000 грн.
Звертаючись із позовом до суду, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь компенсацію вартості цього автомобіля в розмірі 214 149 грн.
Відповідно до звіту про визначення середньої ринкової вартості транспортного засобу, що є аналогічним до загального легкового універсалу марки «Subaru Forester», 2008 року випуску від 16 травня 2025 року, який був здійснений ФОП ОСОБА_4 , ринкова вартість транспортного засобу на дату оцінки становить 416 370 грн.
Заперечуючи проти заявлених вимог, відповідач не заперечував факту продажу автомобіля без повідомлення та відома позивачки. Поряд з цим, стверджував, що транспортний засіб був придбаний відповідачем за його особисті кошти, від продажу попереднього автомобіля Toyota, 1997 року виписку, який був проданий 14 вересня 2023 року.
Згідно з повідомленням Головного сервісного центру МВС України за відповідачем було зареєстровано у 2002 році автомобіль МАЗ 8114, у 2010 році автомобіль Toyota, 2002 року випуску, який 31 травня 2023 року було перереєстрованого на нового власника, у 2016 році - Daewoo Lanos, 2007 року випуску, який 5 лютого 2019 року було перереєстровано на нового власника, у 2017 році Skoda Octavia, 2007 року виписку, який 8 лютого 2018 року було знято з обліку для реалізації, у 2018 році Toyota, 1997 року виписку, який 14 вересня 2023 року було перереєстровано на нового власника та у 2023 році спірний автомобіль Subaru Forester, 2008 року випуску, який 23 січня 2025 року було перереєстровано на нового власника - сина сторін.
За змістом частин першої та сьомої статті 41 Конституції України, частин першої та п`ятої статті 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.
Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України).Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання.
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (частина перша статті 60 СК України).
Відповідно до статті 65 СК України дружина і чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України (стаття 68 СК України).
Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).
У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).
Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу (частина третя статті 370 ЦК України).
Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України).
Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК України).
Під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач не заперечував того факту, що вказані транспортні засоби були придбані подружжям за час перебування у шлюбі, проте зазначав, що вони придбані за його особисті кошти. 
Аналогічними доводами обґрунтована його апеляційна скарга.
Як роз`яснив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 5 жовтня 2020 року у справі № 537/78/19 положення статті 60 СК свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована тим із подружжя, який оспорює поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Отже, враховуючи норму статті 60 СК України, час придбання спірного майна подружжям, а також не спростування відповідачем режиму спільного майна належними та достатніми доказами, суд дійшов правильного висновку, що транспортний засіб «Subaru Forester», 2008 року випуску, який є предметом спору у цій справі є спільною сумісною власністю подружжя.
Суд першої інстанції обґрунтовано відхилив доводи представника відповідача, що спірний автомобіль було придбано за кошти з продажу попереднього автомобіля, який був придбаний відповідачем до укладання шлюбу з позивачкою, оскільки суду не надано доказів за яку суму коштів був проданий попередній автомобіль, за яку суму коштів був придбаний спірний автомобіль, а також доказів того, що спірний автомобіль було придбано виключно за кошти від продажу попереднього автомобіля чи з урахуванням особистих коштів відповідача.
Правильними є також висновки суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача компенсації вартості частки автомобіля.
Встановлено, що відповідач продав автомобіль, який є спільною сумісною власністю подружжя без повідомлення та отримання письмової згоди позивачки, що не заперечувалося відповідачем.
На підтвердження заявлених позовних вимог позивачка надала суду звіт про визначення середньої ринкової вартості транспортного засобу, що є аналогічним до загального легкового універсалу марки «Subaru Forester», 2008 року випуску.
В свою чергу, заперечуючи проти поданого звіту щодо оцінки КТЗ відповідач не надав суду іншого звіту, на спростування тієї сум, яка були визначені суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 .
Суд першої інстанції правильно зауважив, що у договорі купівлі-продажу спірного автомобіля, який були отримано судом на виконання вимог ухвали суду від 12 травня 2025 року, його ціна визначалась за згодою сторін, тому вона може не відповідати його дійсній вартості, а також на момент поділу майна вартість автомобіля може змінитися, а тому під час вирішення спору суд зобов`язаний враховувати дійсну його вартість (постанова Верховного Суду від 3 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15, та у постанові від 7 квітня 2021 року у справі № 402/849/18).
Крім того, суд врахував, що відповідно до правової позиції Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеної у постанові від 3 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц: «Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно».
Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів, одним з яких, зокрема, є визнання права (пункт 1).
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Під час розгляду справи судом першої інстанції було встановлено, що спірний автомобіль «Subaru Forester», 2008 року випуску є спільною сумісною власністю подружжя та був відчужений відповідачем без повідомлення, без згоди позивача та відповідний правочин не був вчинений в інтересах сім`ї, а тому позивачка має право на відшкодування 1/2 вартості цього спірного автомобіля, яка визначається на час розгляду справи.
З огляду на викладене, враховуючи встановлені судом обставини, звіт про середню ринкову вартість аналогічного транспортного засобу 16 травня 2025 року, зважаючи на те, що відповідачем не надавались інші докази на спростування наданих позивачкою, не заявлялось суду клопотання про призначення судової товарознавчої експертизи спірного майна, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки у порядку поділу майна подружжя грошова компенсація ринкової вартості частки транспортного засобу «Subaru Forester», 2008 року випуску у розмірі 208 185 грн.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо незгоди відповідача зі звітом про визначення середньої ринкової вартості ТЗ у зв`язку з тим, що фактично не проводився огляд транспортного засобу, оскільки відповідачем не було надано можливості позивачці надати на огляд експерту транспортний засіб, експерт визначав середню ринкову вартість транспортного засобу, що є аналогічним до загального легкового універсалу марки «Subaru Forester», 2008 року випуску, що відповідає усталений практиці Верховного Суду.
При цьому, як вже було зазначено вище, заперечуючи проти проведеної позивачкою оцінки, жодних доказів щодо вартості спірного транспортного засобу відповідач суду не надав.
Інші доводи апеляційної скарги в цілому повторюють доводи пояснень відповідача на позовну заяву, належна оцінка яким повністю надана судом першої інстанції, не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до його незгоди з висновками суду. При цьому, докази та обставини, на які посилається відповідач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права. Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам та обґрунтовано ухвалено рішення про задоволення позову.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргуОСОБА_1 , яка подана адвокатом Сергієнко Олександрою Владиславівною залишити без задоволення.
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 17 вересня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.
Повний текст складено 11 травня 2026 року. 

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді С.М. Верланов

Т.О. Невідома