ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 460/27427/23 пров. № А/857/3216/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Заверухи О.Б.,
суддів Гінди О.М., Гудима Л.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,

суддя (судді) в суді першої інстанції – Дудар О.М.,
час ухвалення рішення – не зазначено,
місце ухвалення рішення – м. Рівне,
дата складання повного тексту рішення – 30 грудня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, в якому просив: визнати протиправною відмову, яка міститься в листі від 15.11.2023 № 15382/55/04-2023 щодо незарахування до стажу служби в поліції в період проходження служби в органах Державної кримінально-виконавчої служби України (на час звільнення в Державній Пенітенціарній службі України) з 20.12.2010 по 31.10.2016, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки; зобов`язати зарахувати до стажу служби в поліції період проходження служби в органах Державної кримінально-виконавчої служби України (на час звільнення в Державній Пенітенціарній службі України) з 20.12.2010 по 31.10.2016, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачем протиправно не зараховано йому до стажу служби в поліції період проходження служби в органах Дежавної кримінально-виконавчої служби України (на час звільнення в Державній Пенітенціарній службі України) за період з 20.12.2010 по 31.12.2016. Вказує, що звертався до відповідача щодо зарахування йому зазначеного періоду служби до стажу служби в поліції, однак відповідач відмовив у такому зарахуванні стажу.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2024 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України щодо незарахування ОСОБА_1 до стажу служби в поліції період проходження служби в органах Державної кримінально-виконавчої служби України (на час звільнення в Державній Пенітенціарній службі України) з 20.12.2010 до 31.10.2016, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки. Зобов`язано Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України зарахувати ОСОБА_1 до стажу служби в поліції період проходження служби в органах Державної кримінально-виконавчої служби України (на час звільнення в Державній Пенітенціарній службі України) з 20.12.2010 до 31.10.2016, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що служба в органах Державної кримінально-виконавчої служби України за своїм правовим статусом є тотожною службі в органах внутрішніх справ та службі в Національній поліції, оскільки відповідно до статей 14, 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» є державною службою особливого характеру, а на осіб рядового і начальницького складу поширюються порядок і умови проходження служби, встановлені для поліцейських. Крім того, пунктом 5 Прикінцевих положень Кримінально-виконавчого кодексу України передбачено поширення на таких осіб порядку та умов проходження служби, визначених для працівників органів внутрішніх справ. З огляду на тотожність правового статусу зазначених видів служби, характер виконуваних функцій та правові висновки Верховного Суду, викладені, зокрема, у постановах від 20.10.2022 у справі № 160/11127/20 та від 01.08.2023 у справі № 240/30024/21, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для зарахування позивачу періоду служби в органах Державної кримінально-виконавчої служби України до стажу служби в поліції, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки.
Не погодившись з прийнятим рішенням, Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити повністю.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для зарахування позивачу до стажу служби в поліції періоду проходження служби в органах Державної кримінально-виконавчої служби України, оскільки такий висновок не відповідає вимогам частини другої статті 78 Закону України «Про Національну поліцію», якою встановлено вичерпний перелік видів служби, що підлягають зарахуванню до стажу служби в поліції для цілей встановлення надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки. Вказує, що служба в Державній кримінально-виконавчій службі України не віднесена законодавцем до такого переліку, а отже не може враховуватися при визначенні стажу служби в поліції. При цьому поширення на осіб рядового і начальницького складу ДКВС України окремих положень законодавства, що регулюють порядок проходження служби в органах внутрішніх справ, не свідчить про тотожність зазначених видів служби та не створює правових підстав для прирівнювання відповідного стажу. Крім того, судом першої інстанції не враховано правові висновки Верховного Суду, викладені, зокрема, у постановах від 19.11.2019 у справі № 520/903/19, від 31.03.2020 у справі № 520/2067/19 та від 25.05.2023 у справі № 620/3663/19, відповідно до яких питання обчислення стажу служби в поліції повинно вирішуватися виключно на підставі норм спеціального законодавства, а перелік складових такого стажу, визначений статтею 78 Закону України «Про Національну поліцію», є вичерпним та не підлягає розширеному тлумаченню.
Представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.
Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 з 20.12.2010 до 31.12.2016 проходив службу у Державній пенітенціарній службі України, що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці НОМЕР_1 . (а.с.13, зворот).
Наказом виконуючого обов`язки начальника управління Департаменту в Рівненській області "По особовому складу" від № 60о/с ОСОБА_1 було призначено головним спеціалістом (механіком) відділу організації виробництва, маркетингу та інженерного забезпечення управління (а.с.17).
Наказом голови ліквідаційної комісії з ліквідації Державної Пенітенціарної служби "З особового складу" від 14.12.2016 № 263/ОС-16, 31.12.2016 ОСОБА_1 було звільнено зі служби у Державній кримінально-виконавчій службі України (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).
Починаючи з 13.01.2017 ОСОБА_1 проходить службу в Національній поліції України, що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці НОМЕР_1 та довідкою Управління стратегічних розслідувань у Волинській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 20.11.2023 № 130 (а.а.с.13, зворот, 25).
20.10.2023 ОСОБА_1 звернувся до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України із рапортом щодо зарахування до стажу служби в поліції період проходження служби в органах та установах Державної кримінально - виконавчої служби України з 20.12.2010 до 31.12.2016. (а.с.12).
Відповідач листом від 15.11.2023 № 15382/55/04-2023 повідомив позивача про те, що період служби в Державній кримінально - виконавчій службі України за період з 20.12.2010 до 31.12.2016 до стажу служби в поліції не зараховується, оскільки частиною 2 ст. 78 Закону "Про Національну поліцію" № 580-VІІІ визначений вичерпний перелік державних органів, служба в яких зараховується до стажу служби в поліції.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.
Згідно із статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VІІІ (далі - Закон № 580-VIII) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.
Відповідно до частин першої, другої статті 59 Закону № 580-VIII, служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Приписами статті 78 Закону № 580-VIII передбачено, що стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.
Частиною другою статті 78 Закону № 580-VIII визначено, що до стажу служби в поліції зараховуються:
1) служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду;
2) військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту;
3) служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду;
4) час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції;
5) час роботи в органах прокуратури і суді осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих, а також служба у Службі судової охорони;
6) дійсна військова служба в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР.
Отже, до стажу служби в поліції зараховується, зокрема, служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду.
Як визначено частиною третьою статті 78 Закону № 580-VIII під час обчислення стажу служби в поліції враховуються тільки повні роки вислуги років без округлення фактичного розміру вислуги років у бік збільшення.
Відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Кримінально-виконавчого кодексу України від 11.07.2003 № 1129-IV, до законодавчого врегулювання питань проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань та його соціального захисту на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи поширюються дія статей 22 і 23 Закону України “Про міліцію”, а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для працівників органів внутрішніх справ.
Правові основи організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, її завдання та повноваження визначені Законом України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" № 2713-IV (далі - Закон № 2713-IV).
Відповідно до частини першої статті 6 Закону № 2713-IV, Державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.
Згідно із частиною 1 статті 14 Закону № 2713-IV, до персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України належать особи рядового і начальницького складу (далі - особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби), спеціалісти, які не мають спеціальних звань, та інші працівники, які працюють за трудовими договорами в Державній кримінально-виконавчій службі України (далі - працівники кримінально-виконавчої служби).
За приписами частини 2 статті 14 Закону № 2713-IV, служба в Державній кримінально-виконавчій службі України є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України. Час проходження служби в Державній кримінально-виконавчій службі України зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону.
Відповідно до частини 6 статті 14 Закону № 2713-IV, особам рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби встановлюються такі спеціальні звання:
1) рядовий склад: рядовий внутрішньої служби;
2) молодший начальницький склад: молодший сержант внутрішньої служби, сержант внутрішньої служби, старший сержант внутрішньої служби, старшина внутрішньої служби, прапорщик внутрішньої служби, старший прапорщик внутрішньої служби;
3) середній начальницький склад: молодший лейтенант внутрішньої служби, лейтенант внутрішньої служби, старший лейтенант внутрішньої служби, капітан внутрішньої служби;
4) старший начальницький склад: майор внутрішньої служби, підполковник внутрішньої служби, полковник внутрішньої служби;
5) вищий начальницький склад: генерал-майор внутрішньої служби, генерал-лейтенант внутрішньої служби, генерал-полковник внутрішньої служби.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до послужного списку № Д-005478, ОСОБА_1 встановлено спеціальні звання, зокрема 31.01.2011 - лейтенант внутрішньої служби, 10.09.2012 - старший лейтенант внутрішньої служби та 30.09.2015 капітан внутрішньої служби (середній начальницький склад).
Частина п`ята статті 23 Закону № 2713-IV передбачає, що на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.
Згідно із постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Положення про Державну пенітенціарну службу України" від 02.07.2014 № 225, що втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України" від 26.04.2017 № 294, Державна пенітенціарна служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра юстиції, який реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань та пробації.
Системний аналіз вище наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що фактично законодавець поширив дію усіх норм, які врегульовують порядок і умови проходження служби працівниками органів внутрішніх справ, а в подальшому - поліцейськими, на працівників кримінально-виконавчої служби (пенітенціарної служби).
Сутність службової дисципліни, обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначені Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22.02.2006 № 3460-IV.
Згідно з преамбулою зазначеного Статуту його дія поширюється на осіб начальницького складу Національного антикорупційного бюро України, осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України та податкової міліції, які повинні неухильно додержуватися його вимог.
Отже, дія нормативно-правових актів органів внутрішніх справ України, в тому числі й дія статей 22, 23 Закону України "Про міліцію" та відповідні норми Закону України "Про Національну поліцію", Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР № 114 від 29.07.1991, Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України розповсюджується на позивача, під час проходження ним служби в оспорюваний період.
Тобто, всі обов`язки, обмеження служби в органах внутрішніх справ та поліції, її специфічні умови, порядок та підстави дисциплінарної відповідальності визнані законодавцем тотожними умовам проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань.
Верховний Суд у постанові від 07.10.2020 у справі № 826/16143/18, дійшов висновків про те, що і податкова міліція, і відповідні підрозділи поліції здійснюють оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції. Верховний Суд погодився із висновком судів попередніх інстанцій щодо тотожності правового статусу служби в органах внутрішніх справ і служби в органах податкової міліції, вказавши, що визначаючи наявність чи відсутність права на зарахування спірного стажу служби необхідно враховувати не підпорядкування органів державної влади, а суть діяльності особи, функції, які нею виконувались та визначення чинним на момент проходження служби, статусу такої служби.
Суд апеляційної інстанції критично оцінює посилання скаржника на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 31.03.2020 у справі № 520/2067/19, оскільки спірні правовідносини, які були предметом розгляду у вказаній справі, не є подібними до правовідносин у цій справі та стосувалися питання врахування до календарної вислуги років часу навчання у вищому навчальному закладі до початку служби в органах поліції.
Враховуючи наведене, колегія суддів зауважує, що служба в органах Державної кримінально-виконавчої служби України має такий же правовий статус, як і служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.10.2022 у справі № 160/11127/20 та від 01.08.2023 у справі № 240/30024/21, від 06.02.2025 у справі № 140/856/24.
Також Верховний Суд у постанові від 07.10.2020 у справі №826/16143/18 дійшов висновку, що визначаючи наявність чи відсутність права на зарахування спірного стажу служби необхідно враховувати не підпорядкування органів державної влади, а суть діяльності особи, функції, які нею виконувались та визначення чинним на момент проходження служби, статусу такої служби.
Доводи скаржника про те, що служба в державній кримінально-виконавчій службі України відсутня у переліку, визначеному статтею 78 Закону №580-VIII, а тому не може бути зарахована при проведенні розрахунку стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років і надання додаткової оплачуваної відпустки, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки чинним на час проходження позивачем служби в державній кримінально-виконавчій службі та виникнення спірних правовідносин законодавством статус осіб, які проходили службу в державній кримінально-виконавчій службі, прирівнювався до статусу осіб, які перебували на службі в органах внутрішніх справ, а відповідно до п.3 ч.2 ст.78 Закону №580-VIII до стажу служби в поліції зараховується служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 20 жовтня 2022 року у справі №160/11127/20.
Отже, враховуючи тотожність правового статусу служби в органах внутрішніх справ і служби в установі виконання покарань, діяльність позивача, функції, які ним виконувались на момент проходження служби та статус позивача, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що стаж служби позивача в Державній кримінально-виконавчій службі України (на час звільнення в Державній пенітенціарній службі України) підлягає зарахуванню до стажу служби в поліції.
З огляду на вказане слід зобов`язати Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України зарахувати ОСОБА_1 до стажу служби в поліції період проходження служби в органах Державної кримінально-виконавчої служби України (на час звільнення в Державній Пенітенціарній службі України) з 20.12.2010 до 31.10.2016, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України залишити без задоволення, а рішення Рівненського адміністративного суду від 30 грудня 2024 року у справі № 460/27427/23 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	Л. Я. Гудим