ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

28 травня 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/12433/25
Головуючий у першій інстанції – Слісар А. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1032/26

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої судді Мамонової О. Є.,
суддів Висоцької Н. В., Шитченко Н. В.,

учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 , 

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 лютого 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання,-

У С Т А Н О В И В :

У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, на період навчання дочки, але не більше як до досягнення нею 23 років, починаючи з дати пред`явлення позову.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на даний час повнолітня дочка сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає та навчається у Федеративній Республіці Німеччина, що передбачає додаткову необхідність оплати медичної страховки, придбання підручників та проживання у студентському гуртожитку. Враховуючи денну форму навчання, дочка сторін не має можливості працевлаштуватись для отримання додаткових коштів на оплату вартості навчання.
Відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги не надає, проживає окремо, є працездатним, як безробітний на обліку в центрі зайнятості не перебуває та будучи батьком зобов`язаний сплачувати аліменти на період навчання дочки.
Наразі обов`язок по оплаті витрат у зв`язку з навчання дочки в повній мірі покладається на позивачку, однак наявних у неї доходів не вистачає для покриття всіх витрат, пов`язаних із навчанням.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 03.02.2026 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/8 частини всіх видів доходу (заробітку) щомісяця, на період її навчання у Професійному коледжі Роберта Шумана міста Дортмунд до 31.07.2026, але не більше як до досягнення нею 23 років, починаючи з 05.09.2026.
Стягнути з ОСОБА_2 1 211,20 грн судового збору на користь держави.
Рішення вчастині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання. 

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, невідповідність завданням цивільного судочинства та обставинам справи. 
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що дочка вже досягла повноліття та набула повної цивільної дієздатності, навчається у Федеративній Республіці Німеччина, проживає там у гуртожитку та не проживає разом з позивачкою. Отже у позивачки відсутні підстави для стягнення аліментів на її користь на утримання повнолітньої дочки, належним позивачем є сама повнолітня дочка сторін.
Заявник зазначає, що він є фізичною особою-підприємцем на спрощеній системі оподаткування, з наданих суду звітів та виписок щодо його доходів та витрат фактичний прибуток за місяць в середньому складає 11 725,62 грн. Відповідач є особою з інвалідністю ІІІ групи, має серцево-судинні та онкологічне захворювання, на його утриманні перебуває 72-річна матір ОСОБА_4 , яка також має онкологічне захворювання, що вимагає від відповідача значних фінансових витрат на лікування.
Указує, що судом також не було враховано фактичне матеріальне становище доньки ОСОБА_3 , якій надається тимчасовий захист для українців, який дозволяє отримувати соціальну допомогу, медичне обслуговування, житло.

У відзиві на апеляційну скаргу, поданому адвокатом Новиком М. С. який є представником позивачки ОСОБА_5 та третьої особи ОСОБА_3 , останні просять апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на її безпідставність. Зазначають, що відповідач, як батько, зобов`язаний брати участь у наданні матеріальної допомоги своїй донці у зв`язку з її навчанням, тягар її утримання не може бути покладений тільки на ОСОБА_1 . 
Наголошують, що посилання відповідача на дороговартісне лікування та у той же час на те, що розмір його доходів становить 11 725,62 грн, суперечать одне одному, а також не співпадають з його витратами, враховуючи, що він придбав автомобіль Tesla модель 3, вартість якого за приблизним аналізом цін на нього в загальнодоступних оголошеннях продажу коливається в діапазоні від 18 000 до 29 999 доларів США.
Вказують, що не відповідають дійсності твердження відповідача про те, що його матір є непрацездатною та знаходиться на його утриманні, оскільки матір відповідача ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши наведені в апеляційній скарзі та у відзиві на апеляційну скаргу доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. 
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що:
- відповідач як батько зобов`язаний брати участь в утриманні доньки у зв`язку із навчанням;
- тягар утримання не може бути покладений лише на матір, одне лише формальне проживання дитини окремо від матері не є підставою для відмови у позові;
- відповідач є фізичною особою-підприємцем та отримує дохід, тому він може сплачувати аліменти, однак він є особою з інвалідністю та згідно наданих медичних документів хворіє на ряд захворювань, які потребують лікування, та витрачає на це кошти у значних розмірах, ОСОБА_2 проживає зі своєю матір`ю, яка є особою похилого віку, у зв`язку із чим стягненню підлягають аліменти в розмірі 1/8 частини всіх видів доходу (заробітку) щомісяця.
З такими висновками районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та відповідають вимогам чинного законодавства.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 03.08.2002 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 11.10.2018, що набрало законної сили 13.11.2018 (справа №750/9403/18) (а.с. 21).
Від шлюбу сторони мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим відділом РАЦС Чернігівського управління юстиції 12.09.2007 (а.с. 6).
ОСОБА_3 з 01.08.2024 зарахована до Професійного коледжу ОСОБА_6 , строк навчання до 31.07.2026, є ученицею денної форми навчання за спеціальністю «Економіка та управління», що підтверджується копіями довідки про навчання Професійного коледжу ОСОБА_6 від 18.06.2025, табелю за півріччя професійного навчального закладу за спеціальністю «Економіка та управління» від 07.02.2025 та свідоцтва професійного навчального закладу за спеціальністю «Економіка та управління» 2024/2025 навчальний рік від 11.07.2025, що переведені з німецької та українську мову, підпис перекладача нотаріально посвідчений (а.с. 7-18).

ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем, здійснює підприємницьку діяльність та отримує дохід, на підтвердження чого ним надано документи щодо фінансової звітності, руху коштів, нарахування та виплати працівникам заробітної плати/відпускних, оренди нежитлового приміщення для використання під магазин іграшок (а.с. 36-61).
З наданих відповідачем копій медичних документів вбачається, що ОСОБА_2 має ряд захворювань, у зв`язку з чим систематично проходить обстеження, медикаментозне лікування та стаціонарне лікування (з 27.02.2023 по 05.03.2023, з 25.08.2023 по 01.09.2023, з 11.09.2023 по 26.09.2023, з 26.09.2023 по 07.10.2023, з 30.10.2024 по 07.11.2024, з 28.02.2025 по 10.03.2025, з 17.09.2025 по 26.09.2025, з 31.10.2025 по 10.11.2025, з 03.12.2025 по 04.12.2025, з 24.12.2025 по 25.12.2025), мав оперативні втручання та хірургічне лікування (а.с. 63-64, 67-75, 125-129, 135-137).
ОСОБА_2 встановлено інвалідність: з 26.02.2024 – ІІ група, з 01.04.2025 – ІІІ група, з 24.02.2026 – ІІ група (а.с. 65, 66, 167).
ОСОБА_2 зареєстрований та проживає зі своєю матір`ю ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 23, 76-77).
Матір позивача ОСОБА_4 є пенсіонером, перебуває на обліку в Чернігівському об`єднаному управлінні ПФУ в Чернігівській області і отримує пенсію за віком, сума пенсії за період 01.01.2025 по 31.10.2025 складає 35 384 грн, за відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих само зайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи інших доходів за період з 1 кварталу 2025 року по 1 квартал 2026 року не має (а.с. 80, 81).
Відповідно до наданих копій медичних документів ОСОБА_4 має онкологічне захворювання, з 20.10.2021 по 08.11.2021 проходила амбулаторне лікування (а.с. 78-79).

За інформацією з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих само зайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи за період з 1 кварталу 2025 по 1 квартал 2026 року дохід ОСОБА_2 складає: 4 квартал 2025 року – 1 797 397,75 грн від підприємницької діяльності, лютий 2026 року – 10 500 грн соціальні виплати від Державного центру зайнятості.
За інформацією з Єдиного державного реєстру транспортних засобів щодо наявності ТЗ від 30.04.2026 у власності ОСОБА_2 перебувають наступні транспортні засоби: 17.03.2015 - зареєстровано причіп автомобільний Одисей 1, 2015 р.в., номерний знак НОМЕР_2 , 14.08.2012 – зареєстровано вантажний автомобіль Volkswagen amarok double cab, 2012 р.в., номерний знак НОМЕР_3 , 15.11.2007 – зареєстровано легковий автомобіль Volkswagen Т5, 2004 р.в., номерний знак НОМЕР_4 , 12.03.2024 – зареєстровано легковий автомобіль Tesla model 3, 2022 р.в., номерний знак НОМЕР_5 , 19.09.2024 – зареєстровано легковий автомобіль Tesla model Y, 2023 р.в., номерний знак НОМЕР_6 , 21.11.2025 – зареєстровано легковий автомобіль Tesla model Y, 2023 р.в., номерний знак НОМЕР_7 .

За інформацією з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих само зайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи від за період з 1 кварталу 2025 року до 1 кварталу 2026 року у ОСОБА_1 дохід відсутній.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 №789-ХІІ та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Сімейний кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.
Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України.
За правилами ч. 1, 2 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
Статтею 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. 
Статтею 182 СК України встановлені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. 
При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. 
Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.08.2018 у справі №748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.
Наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину) є обов`язковою складовою сукупності юридичних фактів, на підставі яких виникає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття.

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).
Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання в порядку встановленому ЦПК України.
Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27.10.1993).

Ураховуючи, що у зв`язку з навчанням ОСОБА_3 у Професійному коледжі ФРН на денній формі навчання вона потребує матеріальної допомоги, відповідач ОСОБА_2 є працездатною особою, здійснює підприємницьку діяльність, отримує стабільний дохід та, відповідно, може надавати матеріальну допомогу на утримання своєї повнолітньої дочки, колегія суддів уважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, у розмірі 1/8 частини усіх видів доходу (заробітку) щомісяця на період її навчання. 
При цьому, стягуючи з відповідача аліменти у розмірі 1/8 частини усіх видів доходу (заробітку) щомісяця, суд першої інстанції правомірно врахував матеріальне становище відповідача, наявні у нього встановлену інвалідність, захворювання та відповідні витрати у зв`язку з цим, а також те, що він проживає з матір`ю пенсійного віку, якій надає фінансову допомогу.
Інших дітей чи осіб на утриманні відповідач не має.
Визначений районним судом розмір аліментів є обґрунтованим, законним, необхідним та достатнім, відповідає встановленим обставинам справи та принципу рівності обох батьків щодо утримання дочки.
Суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин, нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги про те, що дочка сторін вже досягла повноліття та набула повної цивільної дієздатності, навчається у Федеративній Республіці Німеччина і проживає у гуртожитку та не проживає разом з позивачкою, а отже у позивачки відсутні підстави для стягнення аліментів на її користь на утримання повнолітньої дочки, належним позивачем є сама повнолітня дочка сторін, є безпідставними.
Так, відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання та у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати таку допомогу. При цьому право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має як сама повнолітня дочка чи син, так і той із батьків, з ким вони проживають.
Сам по собі факт досягнення дочкою повноліття та набуття нею повної цивільної дієздатності не припиняє права одного з батьків на звернення до суду із таким позовом, оскільки закон прямо передбачає можливість подання відповідного позову одним із батьків.
Твердження заявника про те, що належним позивачем у справі може бути виключно сама повнолітня дочка, суперечить змісту ст. 199 СК України та правовій природі обов`язку батьків щодо утримання повнолітніх дітей, які продовжують навчання.
При цьому поняття «проживання» у розумінні ст. 199 СК України не може тлумачитися виключно формально як постійне фізичне перебування дитини разом із одним із батьків. Навчання дочки в іншій державі, проживання у гуртожитку чи орендованому житлі є об`єктивним наслідком здобуття освіти та саме по собі не свідчить про припинення її зв`язку з матір`ю або про відсутність утримання з боку останньої.
За змістом ст. 199 СК України один із батьків може звернутися з позовом і у випадку окремого проживання повнолітньої дитини, якщо саме цей з батьків фактично продовжує її утримувати, забезпечує витрати на навчання, проживання, харчування та інші потреби. Вирішальне значення у такому випадку має не формальний факт спільного проживання, а фактичне надання утримання повнолітній дитині.
Крім того, абзацом третім п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» прямо передбачено, що у разі подання позову одним із батьків суд може залучити до участі у справі повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і на користь яких стягуються аліменти. Отже, зазначене роз`яснення Пленуму прямо допускає можливість звернення до суду саме одним із батьків, а не виключно повнолітньою дитиною.
Таким чином, оскільки повнолітня дочка сторін продовжує навчання, потребує матеріальної допомоги, а позивачка фактично здійснює її утримання, забезпечуючи витрати, пов`язані з навчанням та проживанням у Федеративній Республіці Німеччина, позивачка є належним позивачем у даній справі, а доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими та не спростовують законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції.
Дочка сторін ОСОБА_3 залучена до участі у справі як третя особа, те, що мати здійснює її утримання не заперечує, як і того, що батько таких коштів не надає. Правом на подання позову про стягнення аліментів на її утримання у зв`язку з навчанням не скористалась.
Обставини того, що відповідач є особою з інвалідністю ІІІ групи, має серцево-судинні та онкологічне захворювання, а також те, що на його утриманні перебуває матір ОСОБА_4 , яка також має онкологічне захворювання, що вимагає від відповідача значних фінансових витрат на лікування, були враховані районним судом при визначенні розміру аліментів, про що чітко зазначено в оскаржуваному рішенні.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що за даними з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих само зайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи за 4 квартал 2025 року ОСОБА_3 отримано прибуток у сумі 1 797 397,75 грн, а також за даними з Єдиного державного реєстру транспортних засобів у його власності перебуває сім транспортних засобів. Зокрема, автомобілі Tesla model 3, 2022 р.в., Tesla model Y, 2023 р.в. та Tesla model Y, 2023 р.в., були придбані ним у 2024 та 2025 роках.
Колегія суддів критично відноситься до доводів заявника про те, що судом не враховано фактичне матеріальне становище ОСОБА_3 з урахуванням соціальних виплат, які вона отримує під час проживання та навчання за кордоном, оскільки вказані виплати є базовою соціальною допомогою у ФРН для біженців зі статусом тимчасового захисту та залежать від дати приїзду, мають допоміжний та компенсаційний характер і спрямовані на часткове покриття витрат, пов`язаних із проживанням, навчанням, харчуванням, транспортом та іншими базовими потребами особи. Однак такі виплати не можуть розцінюватися як достатнє та самостійне джерело забезпечення повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, не замінюють і не скасовують автоматично обов`язок батька утримувати свою повнолітню дочку.
При цьому відповідачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів того, що отримувані соціальні виплати повністю забезпечують усі потреби повнолітньої дочки та виключають необхідність її утримання батьками. Не доведено також ані розміру таких виплат, ані того, що вони є постійним та гарантованим доходом, достатнім для повного самостійного забезпечення особи під час навчання за кордоном.
Крім того, колегія суддів враховує той факт, що продовження навчання повнолітньої дочки у закладі освіти за денною формою навчання саме по собі обмежує її можливість повноцінно працювати та самостійно забезпечувати себе, а тому вона потребує матеріальної допомоги з боку батьків.
Обґрунтованих доводів про порушення судом першої інстанції норм процесуального або неправильного застосування норм матеріального права, а також посилання на обставини, які давали б суду апеляційної інстанції підстави для переоцінки доказів та спростування висновків суду, апеляційна скарга не містить.
Ураховуючи вищевикладене, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються учасники справи, як на підставу своїх вимог та заперечень, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 лютого 2026 року – залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча: О. Є. Мамонова

Судді: Н. В. Висоцька

Н. В. Шитченко