Номер провадження: 22-ц/813/1566/26 
Справа № 523/1686/25
Головуючий у першій інстанції Середа І. В.
Доповідач Кострицький В. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Кострицький В.В. (суддя - доповідач),
судді Назарова М.В., Лозко Ю.П.,
за участю секретаря судового засідання Булацевської Я.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Покітко Ольги Володимирівни, яка діє в інтересах Комунального некомерційного підприємства «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської обласної ради» на рішення Пересипського районного суду міста Одеси від 23 вересня 2025 року
по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської обласної ради» про визнання дій протиправними та стягнення недоотриманої заробітної плати,-
установив:
Короткий виклад обставин справи 
31 січня 2025 року до Суворовського районного суду м. Одеси через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшов позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє його представник – адвокат Федяєв С.В., до КНП «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської обласної ради» про визнання протиправними дії щодо неправильного нарахування та виплати встановленої наказом генерального директора КНП «ОРКПЦ» ООР» від 03.01.2024 №45-к надбавки в розмірі 50% посадового окладу з 01.01.2024 до 31.12.2024 та стягнення недоотриманої заробітної плати у розмірі 18000 грн.
Після зменшення вимог в частині заявленої суми позивач просить стягнути 17100 грн.
Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що після звільнення він отримав розрахункові листки за період з 01.01.2024 по 31.12.2024, з яких вбачається, що надбавки за суміщення професій (посад), виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника та розширення зони обслуговування або збільшення обсягу виконуваних робіт, встановлені наказом генерального директора КНП «ОРКПЦ» ООР» від 03.01.2024 №45-к, в розмірі 50% посадового окладу, з 01.01.2024 по 31.12.2024 нараховувались та сплачувались не за основною посадою, а за посадою яку тимчасово виконував, що суперечить пункту 5.4.4. Колективного договору. Згідно штатного розпису з тарифікацією КНП «ОРКПЦ» ООР» посадовий оклад начальника відділу юридичного забезпечення складає 23 000 грн., а посадовий оклад уповноваженого з антикорупційної діяльності – 20 000 грн. У зв`язку з неправильним нарахуванням та виплатою встановленої надбавки за вказаний період ним недоотримано частину заробітної плати в розмірі 18000,00 грн., тобто 1500,00 грн. кожного місяця. 10 січня 2025 року він звернувся до генерального директора КНП «ОРКПЦ» ООР» з проханням нарахувати та виплатити йому доплату, однак відповіді не отримав.
Після надходження позовної заяви суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду відповідно до ст.ст. 14, 33 ЦПК України.
06 лютого 2025 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
21 лютого 2025 року через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» відповідач надав суду відзив на позов, в якому вказав на те, що вважає вимоги повністю необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. В обгрунтування заперечень представник відповідача зазначив, що з 26.09.2023 р ОСОБА_2 прийнято на 1 штатну посаду уповноваженого з антикорупційної діяльності підрозділу спеціалісти з антикорупційної діяльності з посадовим окладом – 20 000 грн., а з 01.01.2024 його було переведено на 1 штатну посаду начальника відділу юридичного забезпечення з оплатою – 23 000 грн. 01.01.2024 позивачем написана заява про встановлення йому суміщення за посадою уповноваженого з антикорупційної діяльності з 01.01.2024 по 31.12.2024 з доплатою у розмірі 50% посадового окладу. На виконання заяви від 01.01.2024 відповідачем був винесений наказ 03.01.2024 за № 45-к «Про надання доплати за складність та напруженість у роботі та суміщення посади» в якому позивачу як начальнику відділу юридичного забезпечення з 01.01.2024 по 31.12.2024 встановлено доплату у розмірі 50 % посадового окладу за суміщення професій уповноваженого з антикорупційної діяльності підрозділу спеціалісти з антикорупційної діяльності . З 06.01.2025 позивача звільнено за згодою сторін.
Позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу, що він має отримувати доплату за суміщення у розмірі 50 % саме з посади начальника відділу юридичного забезпечення, а не уповноваженого за антикорупційної діяльності.
Відповідно до заяви позивача від 01.01.2024 він просив КНП «ОРКПЦ «ООР» встановити йому суміщення за посадою уповноваженого з антикорупційної Документ сформований в системі «Електронний суд» 21.02.2025 5 діяльності з 01.01.2024 по 31.12.2024 з доплатою у розмірі 50% посадового окладу. Тобто жодного слова в заяві, що доплата у розмірі 50% стосується саме посадового окладу начальника юридичного відділу не зазначено.
Більш того, в наказі КНП «ОРКПЦ «ООР» від 03.01.2024 за № 45-к «Про надання доплати за складність та напруженість у роботі та суміщення посади» встановлено доплату у розмірі 50 % посадового окладу за суміщення професій уповноваженого з антикорупційної діяльності підрозділу спеціалісти з антикорупційної діяльності також без конкретизації від якого посадового окладу дана доплата встановлена.
В усіх розрахункових листках КНП «ОРКПЦ «ООР» за період з 01.01.2024 по 31.12.2024 в розділі 1 «Нарахування» зазначається «доплата за суміщення професій» без конкретизації відсотка даної доплати та окладу з якого вона нарахована. У зв`язку з вищевикладеним ОСОБА_1 не доведено жодним доказом, який він надав до суду, що має отримувати 50%: саме з окладу начальника юридичного відділу.
Відповідач звертає увагу, що чинне законодавство України не надає визначення поняттю «основної посади». ОСОБА_1 не наведено жодного нормативно-правового акту , який би регламентував дане поняття та надавав йому оцінку.
Позивач періодично до свого звільнення приходив до бухгалтерської служби в період з 01.01.2024 по 01.07.2024 за своїми розрахунковим листами. У зв`язку з вищевикладеним ОСОБА_1 починаючи з 26.01.2024 знав про нарахування та виплату йому доплати за суміщення професій. У звязку з чим вважає, що позивач пропустив строк для звернення до суду.
Також представник зазначив, що негайне виконання рішення суду може бути лише в частині стягнення суми 1500 грн а не усієї і щодо заробітної плати, а не доплат за суміщення.
Щодо судових витрат, представник відповідача зазначив, що у наданому до позову ордері № 144 5541 від 31.01.2025, який виданий адвокатським бюро «Федяєва Сергій Володимировича», не зазначено посвідчення адвоката його номер та дата, а також ким видане, а тако не містить підпису ані адвоката, ані керівника адвокатського бюро.
Крім того, представник відповідача повідомив, що попередній розрахунок судових витрат, які поніс відповідач при розгляді справи в суді першої інстанції становить 40 000 грн. , які складаються з витрат на професійну правничу допомогу, відповідно до умов договору про надання правової допомоги.
25 лютого 2025 року позивач подав відповідь на відзив, за змістом якого представник позивача звертає увагу на те, що наказом генерального директора КНП «ОРКПЦ» ООР» від 03.01.2024 №45-к, «Про надання доплати за складність та напруженість у роботі та суміщення посади», вже встановлений конкретний розмір доплати, зокрема за вказаним рішенням керівника підприємства вирішено надати: - ОСОБА_1 - начальнику відділу юридичного забезпечення з 01.01.2024 по 31.12.2024 надбавку у розмірі 50% посадового окладу за суміщення професії уповноваженого з антикорупційної діяльності підрозділу спеціалісти з антикорупційної діяльності. Однак, встановлений наказам генерального директора конкретний розмір доплати у розмірі 50% нараховувались та сплачувались ОСОБА_1 не за основною посадою, а за посадою яку тимчасово виконував, що суперечить пункту 5.4.4. Колективного договору. Крім того, з даного наказу вбачається, що 50 % доплати встановлено саме за суміщення професії уповноваженого з антикорупційної діяльності підрозділу спеціалісти з антикорупційної діяльності. У зв`язку з чим вважаємо, що доводи представника Відповідача про те, що «чинне законодавство України не надає визначення поняттю «основної посади». ОСОБА_1 не наведено жодного нормативно-правового акту , який би регламентував дане поняття та надавав йому оцінку», не заслуговують на увагу.
Конкретизація від якого посадового окладу дана доплата встановлена передбачена у Колективному договорі пунктом 5.4.4.
Твердження представника відповідача про обізнанність позивача про виплачені суми не відповідає дійсності та не підтверджується жодним належним доказом, так як ОСОБА_1 раніше не отримував зазначені розрахункові листки. Лише після написання зави на звільнення він звернувся до бухгалтерської служби КНП «ОРКПЦ «ООР» та отримав їх.
Крім того, 06.01.2025 ОСОБА_1 було отримано всіх сум, що належать працівникові при звільненні і саме після цього ним було з`ясовано, що за період з 01.01.2024 по 31.12.2024 надбавку за суміщення професій (посад), виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника та розширення зони обслуговування або збільшення обсягу виконуваних робіт, нараховувались та сплачувались не за основною посадою, а за посадою яку тимчасово виконував.
26 лютого 2025 року представник відповідача подав заперечення на відповідь на відзив за змістом яких звертає увагу, що абзацом 3 пункту 5.4.4. Колективного договору зазначено, що конкретний розмір цих доплат установлюється керівником закладу, установи залежно від кваліфікації працівника, складності та обсягу виконуваних робіт. Позивач ані в позові, ані у відповіді на відзив не може обґрунтувати належними доказами, що слід вважати «основною посадою» ( чинне законодавство не надає визначення цьому) , а головне на підставі чого він вважає основну посаду саме начальника відділу юридичного забезпечення.
15 березня 2025 року від позивача надійшли додаткові пояснення в обгрунтування вимог з зазначенням щодо поняття суміщення посад. При цьому, також звертав увагу на те, що у штатному розписі працівників КНП «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської обласної ради» окрема штатна одиниця - посада начальника відділу юридичного забезпечення відповідними посадовими інструкціями та окрема штатна одиниця - посада уповноваженого з антикорупційної діяльності підрозділу спеціалісти з антикорупційної діяльності. Згідно з записом у трудовій книжці та згідно з Наказом генерального директора КНП «ОРКПЦ`ООР» від 03.01.2024 №44-к «Про переведення працівників», ОСОБА_1 - уповноваженого з антикорупційної діяльності, з 01.01.2024 переведено на 1,0 штатну посаду начальника відділу юридичного забезпечення з оплатою згідно штатного розпису 23000,00 грн.
17 березня 2025 року представник відповідача подав додаткові пояснення в яких зазначив, що в своїй заяві від 01.01.2024 про встановлення доплати за суміщення посад він вказував з якого посадового окладу має отримувати доплату і в наказі КНП «ОРКПЦ «ООР» від 03.01.2024 за № 45-к «Про надання доплати за складність та напруженість у роботі та суміщення посади» позивачу встановлено доплату без конкретизації від якого посадового окладу. В Колективному договорі не має визначення поняття «основна посада». Більш того, в жодному нормативному акті відсутнє визначення поняття «основної посади», тому представник вважає, що позивач не може довести належними доказами, що він мав отримувати доплату за суміщення саме з посади начальника юридичного відділу, а також не може довести, що саме ця посада є його основною посадою.
Короткий зміст рішення суду
Рішенням Пересипського районного суду міста Одеси від 23 вересня 2025 року позов ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської обласної ради» про визнання дій протиправними та стягнення недоотриманої заробітної плати задоволено. Визнано протиправними дії Комунального некомерційного підприємства «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської обласної ради» щодо неправильного нарахування та виплати встановленої наказом генерального директора КНП «ОРКПЦ» ООР» від 03.01.2024 №45-к надбавки в розмірі 50% посадового окладу, з 01.01.2024 по 31.12.2024. Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської обласної ради» на користь ОСОБА_1 17100 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 10000 грн. Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської обласної ради» на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
Обґрунтовуючи своє рішення суд першої інстанції зазначав, що позивач дізнався про недоотримання ним надбавки 50% від посадового окладу після звільнення, коли отримав у відповідача розрахункові листки, тобто після 06 січня 2025 року, а до суду з позовом звернувся 31 січня 2025 року. Згідно з вимогами ст.110 КЗпП України при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; в ) сума заробітної плати, що належить до виплати. Отже, дана норма визначає обов`язок роботодавця повідомити працівника про суму заробітної плати з розшифровкою. Оскільки відповідач не спростував доводи позивача належними доказами про отримання позивачем такої інформації щомісячно відповідно до вимог вказаної норми, тому підстав для висновку про пропуск строку для звернення до суду немає.
Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги 
Не погодившись із вказаним рішенням Покітко О.В., яка діє в інтересах Комунального некомерційного підприємства «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської обласної ради» звернулась з апеляційною скаргою безпосередньо до Одеського апеляційного суду та просили скасувати рішення Пересипського районного суду м. Одеси від 23.09.2025 по справі № 523/1686/25 в повному обсязі та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначив,  що судом першої інстанції не зазначено в чому саме була «неповнота наказу та незрозуміле трактування» з боку Апелянта від 03.01.2024 №45-к., а наказ є зрозумілим та чітким саме тому позивач не може довести належними доказами, що він він має отримувати доплату за суміщення у розмірі 50 % саме з посади начальника відділу юридичного забезпечення, а не уповноваженого за антикорупційної діяльності. 
Зазначали, що судом не наведено нормативного обґрунтування того, що відносини між працівником та роботодавцем повинні трактуватися на користь робітника , оскільки він є більш незахищеним по відношенню до роботодавця. Тому дане твердження не відповідає встановленим нормам щодо трудових спорів. 
Вважали, що судом необґрунтовано твердження чому він вважає основну посаду Позивача саме начальника юридичного відділу. Відповідач звертає увагу, що чинне законодавство України не надає визначення поняттю «основної посади». 
Крім того, вважали, що позивачем пропущено строки позовної давності.
Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу
Не погодившись з вимогами та мотивуванням апеляційної скарги адвокат Галайчук Г.С., яка діє в інтересах  ОСОБА_1 звернулася з відзивом на апеляційну скаргу, відповідно до якого просила оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
В обґрунтування відзиву зазначали, що  з усіх наведених мотивів апеляційної скарги не вбачається, у чому саме полягає порушення судом першої інстанції норм законодавства. Навпаки, майже всі наведені у апеляційній скарзі доводи апелянта підтверджують законність прийнятого судом першої інстанції рішення у відповідності норм матеріального законодавства та з дотриманням норм процесуального закону, на засадах верховенства права та на підставі всебічно з`ясованих обставин.
Зазначали, що у зв`язку з неправильним нарахуванням та виплатою встановленої надбавки за період з 01.01.2024 по 31.12.2024 ОСОБА_1 недоотримано частини заробітної плати в розмірі 18000,00 грн., тобто 1500,00 грн. кожного місяця. На підставі вищевикладеного, ОСОБА_1 10 січня 2025 року звернувся до генерального директора КНП «ОРКПЦ» ООР» з проханням нарахувати та виплатити йому з 01.01.2024 по 31.12.2024 доплату у порядку, передбаченому Колективним договором, в повному обсязі, а саме виходячи з посадового окладу начальника відділу юридичного забезпечення, що складає: 23 000 грн. На момент звернення до суду з позовом відповіді на своє звернення ОСОБА_1 не отримав, частина недоотриманої заробітної плати від КНП «ОРКПЦ» ООР» на рахунок ОСОБА_3 , також не надходила. Відповідь на звернення ОСОБА_1 отримав після звернення до суду, згідно з якою генеральний директор КНП «ОРКПЦ» ООР» відмовила нарахувати та виплатити ОСОБА_1 доплату з 01.01.2024 по 31.12.2024.
Вважали, що наказ щодо надбавки за суміщення посад виданий саме з урахуванням спільного наказу Міністерства охорони здоров`я України та Міністерства праці та соціальної політики України від 05.10.2005 №308/519 «Про впорядкування умов оплати працівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту населення (п.1.6 розділ 1 та п. 4.4. розділ 4) та з метою належного стимулювання праці працівників КНП «ОРКПЦ`ООР», а також враховуючі характер, складність та відповідальність виконуваної роботи, керуючись п.5.4.3 розділу 5 умовами Колективного договору між адміністрацією КНП «ОРКПЦ`ООР» та трудовим колективом КНП «ОРКПЦ`ООР» на 2021 – 2026 роки. Отже, відповідач не міг не знати, що як зазначено судом першої інстанції за нормами п.3.1.1 глави 3 Умов оплати праці працівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту населення, затверджених наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства охорони здоров`я України 05.10.2005 № 308/519, доплата за суміщення професії (посади) провадиться в розмірі до 50 відсотків посадового окладу за основною посадою. Зміст вказаної норми продубльовано і в п.5.4.4 Колективного договору. Таким чином, вважали що суд дійшов вірного висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню.
Щодо явки сторін
Сторони були повідомлені належним чином про час, дату та місце судового засідання, в судове засідання не з`явились, клопотань про відкладення апеляційного розгляду не надходило, що не перешкоджає апеляційному перегляду.
Позиція апеляційного суду
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Судовою колегією встановлено, що з наказу генерального директора КНП «Одеський регіональний протипухлинний центр» Одеської обласної ради» від 25.09.2023 №2725/23-к «Про прийняття ОСОБА_2 » встановлено, що ОСОБА_1 було прийнято на 1,0 штатну посаду уповноваженого з антикорупційної діяльності підрозділу антикорупційної діяльності підрозділу спеціалісти з антикорупційної діяльності, з посадовим окладом згідно штатного розпису 20000,00 грн.
01.01.2024 позивач подав дві заяви в яких він просив КНП «ОРКПЦ «ООР» з 01.01.2024 року перевести його на 1,0 штатну посаду начальника відділу юридичного забезпечення та встановити йому суміщення за посадою уповноваженого з антикорупційної діяльності з 01.01.2024 по 31.12.2024 з доплатою у розмірі 50% посадового окладу.
Наказом генерального директора КНП «ОРКПЦ`ООР» від 03.01.2024 №44-к «Про переведення працівників», ОСОБА_1 - уповноваженого з антикорупційної діяльності, з 01.01.2024 переведено на 1,0 штатну посаду начальника відділу юридичного забезпечення з оплатою згідно штатного розпису 23000,00 грн.
Після переведення позивача на посаду начальника відділу юридичного забезпечення посада уповноваженого з антикорупційної діяльності підрозділу була вакантною.
03.01.2024 №45-к генеральним директором КНП «ОРКПЦ» ООР» видано наказ «Про надання доплати за складність та напруженість у роботі та суміщення посади» за змістом якого наказано надати ОСОБА_1 - начальнику відділу юридичного забезпечення з 01.01.2024 по 31.12.2024 надбавку у розмірі 50% посадового окладу за складність та напруженість у роботі, а також надбавку у розмірі 50% посадового окладу за суміщення професії уповноваженого з антикорупційної діяльності підрозділу спеціалісти з антикорупційної діяльності.
Вказаний наказ прийнято з посиланням на спільний наказ Міністерства охорони здоров`я України та Міністерства праці та соціальної політики України від 05.10.2005 №308/519 «Про впорядкування умов оплати працівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту населення (п.1.6 розділ 1 та п. 4.4. розділ 4) та з метою належного стимулювання праці працівників КНП «ОРКПЦ`ООР», а також враховуючі характер, складність та відповідальність виконуваної роботи, керуючись п.5.4.3 розділу 5 умовами Колективного договору між адміністрацією КНП «ОРКПЦ`ООР» та трудовим колективом КНП «ОРКПЦ`ООР» на 2021 – 2026 роки.
Як вбачається з штатного розпису персоналу КНП «Одеський регіональний протипухлинний центр» Одеської обласної ради» введеного з 25 березня 2024 р на підприємстві є посада уповноваженого з антикорупційної діяльності з посадовим окладом 20000 грн. та посада начальника відділу юридичного забезпечення з посадовим окладом 23000 грн.
З 06.01.2025 позивача звільнено за згодою сторін, наказ від 02 .01.2025 р №46-к з виплатою компенсації за невикористану відпустку. З даним наказом позивач ознайомлений 06.01.2025 р.
Відповідно до розрахункових листів за період з 01.01.2024 по 31.12.2024 доплата за суміщення посади ОСОБА_1 виплачувалась в розмірі 10 000 гривень.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Згідно зі ст. 94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами (ст. 97 КЗпП України).
Відповідно до ст.ст. 21, 22 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору, суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.
Нормами ст.2 Закону встановлена структура заробітної плати - Основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.
Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.
За нормами пп.3 п.3 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2002 р. № 1298 «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» доплати працівникам у розмірі до 50 відсотків посадового окладу (тарифної ставки) за суміщення професій (посад).
В п.1.6. глави 1 спільного наказу Міністерства охорони здоров`я України та Міністерства праці та соціальної політики України від 05.10.2005 №308/519 «Про впорядкування умов оплати працівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту населення» конкретні розміри доплат, надбавок та інших виплат визначаються керівником закладу, установи за рахунок і в межах фонду заробітної плати та відображаються в розрахункових відомостях на виплату заробітної плати.
Преміювання керівників закладів, установ, встановлення їм надбавок та доплат до посадових окладів, надання матеріальної допомоги здійснюється за рішенням органу вищого рівня у межах наявних коштів на оплату праці.
Визначення розміру заробітної плати проводиться у всіх випадках окремо за основною посадою і при роботі за сумісництвом.
Згідно з п.1.9. глави 1 спільного наказу Міністерства охорони здоров`я України та Міністерства праці та соціальної політики України від 05.10.2005 №308/519 «Про впорядкування умов оплати працівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту населення» керівник закладу, установи несе відповідальність за своєчасне та правильне визначення розміру заробітної плати працівників згідно з чинним законодавством. При встановленні факту неправильної оплати праці керівник закладу, установи зобов`язаний вжити заходів щодо негайного виправлення помилок та виплати працівникові належної йому суми за весь час неправильної оплати, а також визначити ступінь дисциплінарної та матеріальної відповідальності осіб, безпосередньо винних у цьому.
Згідно з п.3.1.1 глави 3 Умов оплати праці працівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту населення, затверджених наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства охорони здоров`я України 05.10.2005 № 308/519 професіоналам, фахівцям, технічним службовцям та робітникам, які виконують у тому ж самому закладі, установі поряд зі своєю основною роботою додаткову роботу за іншою професією (посадою) або обов`язки тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи, провадиться доплата за суміщення професії (посади) або виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника в розмірі до 50 відсотків посадового окладу за основною посадою.
Згідно з нормами ст.105 КЗпП України працівникам, які виконують на тому ж підприємстві, в установі, організації поряд з своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткову роботу за іншою професією (посадою) або обов`язки тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи, провадиться доплата за суміщення професій (посад) або виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника. Розміри доплат за суміщення професій (посад) або виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника встановлюються на умовах, передбачених у колективному договорі.
На підставі п. п. 5.1.1. п. 5.1 розділу 5 Колективного договору оплата праці здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, колективних угод, цього Договору в межах надходжень з дотриманням гарантій ,встановлених чинним законодавством.
Пунктом 5.1.5 Колективного договору закріплено, що оплата працi працiвникiв здiйснюється за фактично вiдпрацьований час, виходячи зi встановленого посадового окладу, з урахуванням пiдвищень, доплат, надбавок та премiй, передбачених чинним законодавством та цим договором. При цьому, обов`язковим є додержання встановленої законодавство тривалості робочого часу та виконанI працiвником посадових обов`язкiв (норм працi).
Відповідно до п. 5.2.2. Колективного договору Адміністрація зобов`язується своєчасно й регулярно виплачувати заробітню плату працівникам, у робочі дні, зокрема, до 15 числа аванс (першу частину заробітньої плати за місяць), а до останнього числа місяця, за який здійснюється виплата, - решту нарахованної заробітньої плати, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Пунктом 5.4.4. Колективного договору передбачено, що за суміщення професій (посад), виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника та розширення зони обслуговування або збільшення обсягу виконуваних робіт працівникам, які виконують такі додаткові обов`язки встановлюються доплати. Професіоналам, фахівцям, технічним службовцям та робітникам за розширення зони обслуговування, збільшення обсягу виконуваних робіт, виконання на підприємстві поряд зі своєю основною роботою додаткової роботи за іншою професією (посадою) або виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи, провадиться доплата в розмірі до 50% посадового окладу за основною посадою.
Як було встановлено судом першої інстанції, доплата за суміщення професій виплачувалася у розмірі 10000 грн, що складає 50 % від суми 20000 гривень, що є посадовим окладом уповноваженого з антикорупційної діяльності КНП «ОРКПЦ «ООР», згідно штатного розпису.
Однак, 03.01.2024 №45-к генеральним директором КНП «ОРКПЦ» ООР» видано наказ за яким позивачу встановлена надбавку у розмірі 50% посадового окладу за суміщення професії уповноваженого з антикорупційної діяльності підрозділу спеціалісти з антикорупційної діяльності.
Враховуючи встановлені обставини та норми, які регулюють виниклі правовідносини, суд першої інстанції дійшов висновку, що нарахування позивачу проведені не у відповідності до наказу.
Оскільки позивач був переведений з 01.01.2024 на 1,0 штатну посаду начальника відділу юридичного забезпечення з оплатою згідно штатного розпису 23000,00 грн., тому саме дана посада є основною і надбавка за суміщення повинна була нараховуватися саме з посадового окладу начальника відділу юридичного забезпечення, тобто з 23000 грн.
Доводи відповідача під час розгляду справи в суді першої інстанції, що в заяві і в наказі не було визначено з якого окладу здійснюється надбавка, а позивач невірно визначає основну посаду, суд першої інстанції вважав критичними, оскільки неповнота наказу, незрозуміле трактування, не може покладатися у відповідальність працівника, та повинно трактуватися на його користь, оскільки він є більш незахищеним по відношенню до роботодавця.
Більше того, аналіз вказаних норм та зміст колективного договору чітко визначають умови доплати(надбавки). Суд першої інстанції звертав увагу на те, що наказ щодо надбавки за суміщення посад виданий саме з урахуванням спільного наказу Міністерства охорони здоров`я України та Міністерства праці та соціальної політики України від 05.10.2005 №308/519 «Про впорядкування умов оплати працівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту населення (п.1.6 розділ 1 та п. 4.4. розділ 4) та з метою належного стимулювання праці працівників КНП «ОРКПЦ`ООР», а також враховуючі характер, складність та відповідальність виконуваної роботи, керуючись п.5.4.3 розділу 5 умовами Колективного договору між адміністрацією КНП «ОРКПЦ`ООР» та трудовим колективом КНП «ОРКПЦ`ООР» на 2021 – 2026 роки.
Отже, відповідач не міг не знати, що як зазначено за нормами п.3.1.1 глави 3 Умов оплати праці працівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту населення, затверджених наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства охорони здоров`я України 05.10.2005 № 308/519, доплата за суміщення професії (посади) провадиться в розмірі до 50 відсотків посадового окладу за основною посадою. Зміст вказаної норми продубльовано і в п.5.4.4 Колективного договору.
Враховуючи встановлені обставини суд першої інстанції прийшов до вірних висновків, що, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.
Судова колегія звертає увагу, що рішення в частині стягнення витрат на правничу допомогу не оскаржувалось, жодних мотивів незгоди із визначенням суми витрат на правову допомогу за матеріалами апеляційної скарги відсутні. 

Доводи апеляційної скарги,  що судом першої інстанції не зазначено в чому саме була «неповнота наказу та незрозуміле трактування» з боку Апелянта від 03.01.2024 №45-к., а наказ є зрозумілим та чітким саме тому позивач не може довести належними доказами, що він має отримувати доплату за суміщення у розмірі 50 % саме з посади начальника відділу юридичного забезпечення, а не уповноваженого за антикорупційної діяльності, судова колегія вважає такі доводи безпідставними, так як роботодавець, як розпорядник фінансових та бухгалтерських, кадрових обліків, повинен працівнику надавати вказану інформацію, яку відповідачем в наказі про звільнення не було розкрито для позивача, в діях відповідача вбачається не доброчесність та приховування інформації від працівника- позивача у справі, у зв`язку з чим судом першої інстанції вірно вказувалось, що у разі суперечливих питань спірні питання трактуються на користь працівника, як найменш захищенною особою у правовому полі.
Стосовно доводів апеляційного скарги, що судом не наведено нормативного обґрунтування того, що відносини між працівником та роботодавцем повинні трактуватися на користь робітника , оскільки він є більш незахищеним по відношенню до роботодавця, а тому дане твердження не відповідає встановленим нормам щодо трудових спорів, судова колегія вважає неспроможним, з огляду на наступне.
Згідно з вимогами ст.110 КЗпП України при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; в ) сума заробітної плати, що належить до виплати. 
Враховуючи дану норму, визначено обов`язок роботодавця повідомити працівника про суму заробітної плати з розшифровкою. Оскільки відповідач під час розгляду справи не спростував мотиви з яких виходив позивач належними доказами про отримання позивачем такої інформації щомісячно відповідно до вимог вказаної норми, тому підстав для задоволення таких доводів немає.
Щодо доводів апеляційної скарги, що судом необґрунтовано твердження чому він вважає основну посаду Позивача саме начальника юридичного відділу. Відповідач звертає увагу, що чинне законодавство України не надає визначення поняттю «основної посади», апеляційний суд вважає не слушними, так як з досліджених матеріалів було достеменно встановлено, що Позивача звільнено саме з посади начальника юридичного відділу.
Стосовно доводів апеляційної скарги, що позивачем пропущено строки позовної давності, судова колегія вважає, що відповідач не обґрунтував належними доказами, що також зазначалось судом першої інстанції.
Долучені до матеріалів справи докази відповідачем розрахункових рахунків, не містять підтвердження отримання такої інформації позивачем, крім того апеляційний суд звертає увагу, що вимоги ст. 110 КЗпП відповідачем не виконано, в частині того, щоб позивачу було чітко зазначено розмір його посадового окладу, натомість містять відомості, що позивач повинен був отримувати виплати як «Начальник відділу юридичного забезпечення».
Також 28.05.2026 року представником КНП "ОРКПЦ" ООР" долучено до матеріалів справи копію рішення у справі №523/2584/25 від 07.05.2026 року, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської обласної ради» про визнання факту вчинення мобінгу на робочому місці, стягнення премії та моральної шкоди - відмовлено, але ж на думку судової колегії долучені докази на прийняте рішення судом першої інстанції жодним чином не впливає, у даному спорі преюдиціного характеру не носить, так як основне рішення приймається у даній справі.
Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного спору та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі скаржник.
Інших доводів скаржником не наведено, а тому апеляційний суд позбавлений можливості задовольнити апеляційну скаргу. 
Обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.
На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.
Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.
З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. 263 ЦПК України вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про відсутність правових підстав для задоволення вимог заяви про залишення без руху позовної заяви.
З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-
ухвалив:
Апеляційну скаргу Покітко Ольги Володимирівни, яка діє в інтересах Комунального некомерційного підприємства «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської обласної ради» – залишити без задоволення.
Рішення Пересипського районного суду міста Одеси від 23 вересня 2025 року– залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду. 

Головуючий суддя   В.В. Кострицький

Судді    М.В. Назарова

Ю.П. Лозко