УХВАЛА

01 червня 2026 року 
м. Київ

справа № 420/32605/25
адміністративне провадження № К/990/24152/26 

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Ханової Р. Ф.
перевіривши касаційну скаргу Одеської митниці
на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2025 року
та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2026 року
у справі №420/32605/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФОРТТРЕЙД УКРАЇНА»
до Одеської митниці
про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості та карток відмов,-

УСТАНОВИВ:

До Верховного Суду вдруге надійшла касаційна скарга Одеської митниці на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2025 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2026 року у справі №420/32605/25.

При вирішенні питання про відповідність касаційної скарги вимогам Кодексу адміністративного судочинства України судом встановлено наступне.

Відповідно до частини четвертої статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Верховний Суд зазначає, що відповідно до частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 2 і 3 статті 353 цього Кодексу.

Верховний Суд зауважує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України є зазначення у касаційній скарзі норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; висновку судів, який суперечить позиції Верховного Суду; обґрунтування в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

Крім того, при поданні касаційної скарги на підставі пунктів 1-3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України зазначені скаржником норми права, які на його переконання неправильно застосовано судами, повинні врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо їх застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову та/або заперечень сторін (наприклад, з точки зору порушення їх позивачем/відповідачем).

У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України), у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

Підставою касаційного оскарження скаржником вказано пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, зазначено про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм частини 3 статті 53, частини 6 статті 54 Митного кодексу України, без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду в постановах від 12 липня 2022 року у справі № 808/865/18, від 22 грудня 2020 року по справі № 810/2463/17.

Верховний Суд зауважує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України є зазначення у касаційній скарзі норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; висновку судів, який суперечить позиції Верховного Суду; обґрунтування, в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

При цьому недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.

Подібність правовідносин означає, зокрема подібність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи. При цьому, обставини, які формують зміст таких правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, самі по собі не формують подібності правовідносин, важливими факторами є також доводи і аргументи сторін, які складають межі судового розгляду справи.

Верховний Суд зауважує, що скаржником не доведено подібність правовідносин у справах, аналіз висновків судів попередніх інстанцій у цій справі і у наведених скаржником судових рішеннях суду касаційної інстанції свідчить про те, що вони ґрунтуються на конкретних фактичних обставинах справи, які залежать від їх повноти, характеру, об`єктивності, юридичного значення. Посилання на постанови Верховного Суду у скарзі зроблено без аналізу та врахування обставин справ, за яких суд касаційної інстанції зробив ці висновки.

Скаржником не обґрунтовано, в чому полягало неправильне застосування норм матеріального права, які висновки судів попередніх інстанцій суперечать висновкам Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Натомість зміст касаційної скарги зводиться до незгоди з наданою судами оцінкою доказів та встановленими фактичними обставинами справи, зокрема щодо достатності документів, поданих декларантом для підтвердження митної вартості товару, наявності чи відсутності обґрунтованих сумнівів у достовірності заявленої митної вартості, а також правомірності застосування відповідачем резервного методу визначення митної вартості товару. 

Суди попередніх інстанцій, надаючи оцінку спірним правовідносинам, виходили з того, що митним органом не доведено наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих позивачем документів, а встановлені відповідачем розбіжності не впливали на числові значення складових митної вартості та не спростовували можливості визначення митної вартості за основним методом - за ціною договору. 

При цьому суди попередніх інстанцій застосували саме ті правові підходи, які неодноразово викладалися Верховним Судом, а саме: що витребування додаткових документів можливе лише за наявності належним чином обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, а самі по собі формальні розбіжності у документах не є безумовною підставою для коригування митної вартості товарів. Крім того, суди попередніх інстанцій посилалися на висновки Верховного Суду щодо необхідності доведення митним органом неможливості застосування основного методу визначення митної вартості та обов`язку навести належне обґрунтування причин переходу до другорядних методів визначення митної вартості. 

Посилання скаржника на постанови Верховного Суду у справах №808/865/18 та №810/2463/17 не свідчать про неправильне застосування судами норм матеріального права, оскільки наведені у цих постановах висновки мають загальний характер щодо порядку контролю митної вартості та необхідності наявності обґрунтованих сумнівів, тоді як у цій справі суди встановили відсутність належного обґрунтування таких сумнівів з боку митного органу.

Таким чином, доводи касаційної скарги фактично спрямовані на переоцінку доказів та встановлених судами обставин справи, що відповідно до положень статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції. 

З урахуванням змін до Кодексу адміністративного судочинства України, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Отже, перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною четвертою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Скаржником не враховані роз`яснення Верховного Суду щодо того, як мають бути викладені підстави касаційного оскарження, наведені в ухвалах по даній справі. Повторно подана касаційна скарга є подібною до попередньої та не усуває виявлених недоліків.

Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За наведених обставин касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.

Відповідно до вищенаведеного, керуючись статтями 328, 330, 332, 355, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Одеської митниці на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2025 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2026 року у справі №420/32605/25 - повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

Суддя	Р.Ф. Ханова