справа № 755/10759/25
провадження № 22-ц/824/5453/2026
головуючий у суді І інстанціїЯровенко Н.О. 

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Писаної Т.О.
суддів - Журби С.О., Борисової О.В. 
за участю секретаря судового засідання - Івкової Д.Л.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 13 листопада 2025 року та на протокольну ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 27 жовтня 2025 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: П`ятнадцята Київська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку на прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, в якому просив визначити додатковий строк для прийняття спадщини ОСОБА_2 після смерті померлої матері - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном в два місяці. Свої вимоги позивач мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір позивача - ОСОБА_3 . Після смерті спадкодавця відкрилась спадщина у вигляді квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Після звернення до нотаріуса позивачу було повідомлено, що позивач пропустила строк звернення із заявою про прийняття спадщини. Поважність пропуску позивач обґрунтовує тим, що у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, та введеним військовим станом, позивачка з 2023 року проживає за межами України, в Болгарії. З метою вчинення дій щодо своєчасного прийняття спадщини, до спливу шести місяців з дня смерті спадкодавця, 21.03.2025 року позивачка повернулась в Україну, що підтверджується відомостями із закордонного паспорту та звернулась до П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори, де їй 22.04.2025 року було надано запити для отримання інформації про місце реєстрації померлої та осіб, що були зареєстровані разом з нею. Коли позивачка отримала відповіді на запити, зателефонувала до нотаріальної контори, де їй призначили час для прийому на 17 травня 2025 року. Під час прийому позивачці повідомили про те, що сплив шестимісячний термін для прийняття спадщини.
Протокольною ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 27 жовтня 2025 року задоволено клопотання представника позивача та замінено відповідача Київську міську раду на ОСОБА_4 . 
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 13 листопада 2025 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа П`ятнадцята київська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку на прийняття спадщини задоволено.
Визначено ОСОБА_2 додатковий строк для подачі до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини за законом після смерті матері - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , терміном в два місяці з часу набрання рішенням суду законної сили.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_1 - адвокат Кузьменко Михайло Володимирович подав апеляційну скаргу, у якій просив протокольну ухвалу від 27 жовтня 2025 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання представника позивача про заміну відповідача відмовити. Рішення суду першої інстанції просить скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що розгляд справи відбувся за відсутності відповідача ОСОБА_1 або його представника, не повідомлених належним чином про дату, час та місце засідання суду, а також справа, всупереч закону розглянута судом не за матеріалами у формах, визначених Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
Вказує, що на порушення наведених вимог закону, районний суд взагалі не направляв відповідачу чи його представнику повістки з копіями ухвали про відкриття провадження у справі та копією позовної заяви з додатками, а також із копією ухвали про заміну відповідача, а відтак, відповідач не був повідомленим належним чином про дату та час судового розгляду справи.
Те, що представник відповідача знайомився з електронною версією цивільної справи через підсистему ЕСІТС, ніяк не спростовує такого висновку, адже позовної заяви та додатків до неї ця версія не містить, та й у відзиві на позов представника відповідача зазначалося, що ним не отримувалася копія позовної заяви з додатками, що судом не перевірялося взагалі та ці документи до підсистеми ЕСІТС не були включені, на порушення ст.14 ЦПК України, а копія позовної заяви, яка надавалася суду без додатків для направлення відповідачу, так і лишилася в матеріалах справи підшитою до неї. А те, що представник відповідача просив суд розглянути справу за його відсутності, ніяк не звільняє суд від обов`язків належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду, разом з направленням копій ухвал про відкриття провадження у справі та про заміну неналежного відповідача, разом з копією позовної заяви з додатками до неї.
Зазначає, що суд першої інстанції замість залишення без розгляду нової редакції позовної заяви від 10 жовтня 2025 року (а/с. 108-112) - прийняв її, вже після постановлення судом ухвали від 22 вересня 2025 року про закінчення підготовчого засідання та призначення справи до судового розгляду.
На думку апелянта, ухвалюючи рішення про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , у справі за позовом до відповідача, якому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з мотивів пропуску ним строку на її прийняття, районний суд виходив з того, що особа, яка мала право на спадкування, однак строк на звернення за реалізацією такого свого права пропустила, отримавши згодом відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, залишається суб`єктом спірних правовідносин спадкування та може відповідати за позовом про визначення додаткового строку на подання заяви про прийняття спадкоємцем, який пропустив строк на прийняття спадщини, що не відповідає висновкам щодо застосування відповідних норм права, які викладені в постановах Верховного Суду.
Вказує, що протокольна ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2025 року про заміну неналежного відповідача, на порушення ст. 51 ЦПК України та за наявними на той час у справі доказами є фактично ухвалою про заміну належного на той час відповідача на неналежного, що законом непередбачено взагалі.
Замість належного дослідження судом наявних у справі доказів неналежності відповідача та належної їх оцінки, районний суд, на порушення п. 3 ч.4 ст.265 ЦПК України судом ніяк не мотивовано аргументу неналежності відповідача, викладеному у відзиві на позов, а відтак, рішення є незаконним та необґрунтованим в частині відповідача.
Водночас наявний інший спадкоємець, належний до третьої ступені споріднення померлої спадкодавиці, котрий вважається за законом таким, що прийняв спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 своєї прабабусі ОСОБА_3 , а саме - неповнолітній син відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , існування якого позивачка приховала та відповідних доказів його існування до суду не подала, а замість того, зловживаючи процесуальними правами пред`явила позов явно до неналежного відповідача.
Таким чином, за законом, та за обставин відсутності інших спадкоємців, які б прийняли спадщину, а також за обставин спливу строку на прийняття спадщини іншими спадкоємцями, що відкрилася після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , в ОСОБА_5 виникло право спадкування за законом (п`ята черга) після смерті його прабабусі ОСОБА_3 , оскільки він вважається таким, що прийняв спадщину як неповнолітня особа.
Не знати про наявність цього спадкоємця за законом, котрий доводиться позивачці внучатим племінником позивачка не могла, а відтак свідомо зловживаючи процесуальними правами пред`являла позов з вимогами до неналежного первісного відповідача, на порушення п.5 ч.2 ст.44 ЦПК України приховуючи від суду особу спадкоємця, який прийняв спадщину, тому в усіх випадках підлягав залученню до участі у справі, адже оскаржуване рішення суду в усіх випадках є рішенням про його права та обов`язки.
Захистити права свого сина відповідач не міг, адже перебуває постійно в зоні бойових дій у складі збройних сил України, а його представник не має права ще й представляти інтереси його неповнолітнього сина.
Дана справа, на думку апелянта, в усіх випадках зачіпає права відповідача в ній, з огляду на те, що ним подано до Дніпровського районного суду м. Києва свій позов про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини в порядку представлення (справа № 755/15132/25) до складу відповідачів, до яких належить й неповнолітній ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 .
За таких обставин відповідач у даній справі підлягав залученню до участі в ній у якості третьої особи, а відтак має право й на апеляційне оскарження рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 листопада 2025 року й по суті вимог, яке є незаконним та необґрунтованим щодо задоволених судом позовних вимог.
Враховуючи на встановлені під час судового розгляду обставини, а саме те, що 21.03.2025 року позивачка повернулась в Україну, що підтверджується відомостями із закордонного паспорту та звернулась до П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори, де їй 22.04.2025 року було надано запити для отримання інформації про місце реєстрації померлої та осіб, що були зареєстровані разом з нею. Але коли позивачка отримала відповіді на запити, зателефонувала до нотаріальної контори, де їй призначили час для прийому на 17.05.2025 року.
Районний суд взагалі не досліджував надані позивачкою докази її перебування за межами України та її усі приїзди в країну в період перебігу шестимісячного строку для подання нею заяви про прийняття спадщини, а також докази її присутності на похованні спадкодавиці, а також приймання нею участі в організації поховання померлої її матері.
Водночас в матеріалах справи наявна (а/с. 15) завірена адвокатом копія свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1 від 12 листопада 2024 року актовий запис № 1332, видане Деснянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Київ), яке позивачка отримала через два дні після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 спадкодавиці ОСОБА_3 .
Крім того, з наданих суду копій частини сторінок закордонного паспорту позивачки, а саме, з відбитків штампів прикордонної служби видно, що вона приїжджала в Україну в листопаді 2024 року. Також з матеріалів спадкової справи видно, що саме позивачка отримувала довідку про причини смерті спадкодавиці, повторна видача якої не передбачена законодавством, ні у якому разі, а відтак, у позивачки не було жодних перешкод у своєчасній подачі заяви про прийняття нею спадщини, після смерті її матері, ще й оскільки, саме по собі перебування позивачки за кордоном України певний проміжок часу на прийняття нею спадщини, не є достатньою підставою для висновку про наявність поважних причин пропуску строку на прийняття нею спадщини.
Крім того, позивачкою не дотримано стандартів доказування, та не подано суду доказів поважності причин пропуску нею строку на подачу заяви про прийняття спадщини після смерті спадкодавиці, а відтак відсутні цілком підстави для задоволення позовних вимог.
Сам по собі факт, що позивачкою пропущений строк для прийняття спадщини лише на 8 днів, що є несуттєвим, не вказує на наявність будь-яких об`єктивних, непереборних та істотних труднощів на своєчасне подання нею заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому не є підставою для висновку про наявність поважних причин пропуску позивачкою строку на прийняття спадщини.
01 квітня 2026 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому представник позивача - ОСОБА_6 просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити повністю. 
У судовому засіданні 02 червня 2026 року представник ОСОБА_1 - адвокат Кузьменко Михайло Володимирович апеляційну скаргу підтримав, просив протокольну ухвалу від 27 жовтня 2025 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання представника позивача про заміну відповідача відмовити. Рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Представник позивача - Данилов Юрій Валентинович просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Іншу учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили.
Відповідно до положень статей 223, 372 ЦПК України неявка належним чином повідомлених учасників справи не перешкоджає її апеляційному розгляду.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Разом з тим частина друга вказаної статті передбачає, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Тобто, процесуальним законом суду апеляційної інстанції надано право розгляду справи за відсутності сторін, які належним чином повідомлені про розгляд справи.
Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, передумовою якого є не відсутність учасників справи, а неможливість вирішення спору в судовому засіданні (правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 25 червня 2024 року в справі №359/6678/19, провадження № 61-17877св23).
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК Українивстановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК Українизавданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК Україникожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК Українисуд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК Україниспадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
Статтею 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
За правилами статті 1223 ЦК Україниправо на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях; 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (стаття 1268 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 1269 ЦК Україниспадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Відповідно до ч 4 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).
Відповідно до частини першої та третьої статті 1272 ЦК Україниякщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Правила частини третьої статті 1272 ЦК Україниможуть бути застосовані, якщо: 1) спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини; 2) у спадкоємця були перешкоди для подання заяви для прийняття спадщини; 3) ці обставини визнані судом поважними (див.: постанову Верховного Суду від 20 березня 2024 року у справі № 545/1231/23 (провадження № 61-16142св23)).
Оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17 та постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22 (провадження № 61-8694св23), від 10 липня 2024 року у справі № 522/13476/23 (провадження № 61-7645св24).
Задовольняючи позовні вимоги у цій справі суд в оскаржуваному рішенні вважав позовні вимоги доведеними.
Так, судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір позивачки ОСОБА_3 .
За життя мати позивачки заповіт не склала, тому після її смерті належна їй спадщина спадкується спадкоємцями за законом, якими є позивачка, яка як її донька є спадкоємицею першої черги згідно із ст. 1261 ЦК України.
Також із матеріалів спадкової справи встановлено, що іншим спадкоємцем першої черги є відповідач ОСОБА_1 , який є внуком спадкодавиці ОСОБА_3 , яка померла після свого сина ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), який є батьком відповідача.
Відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.
Відтак, встановивши відповідні обставини суд першої інстанції правильно визначив відповідача ОСОБА_1 як належного у цій справі.
Відносно позивачки 17.05.2025 року державним нотаріусом П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори Прядко Т.А. була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті ОСОБА_3 мотивуючи тим, що ОСОБА_2 пропустила шестимісячний строк для прийняття спадщини. Також, роз`яснено право звернення до суду з відповідним позовом.
З матеріалів спадкової справи вбачається, що 04.07.2025 року ОСОБА_1 також звернувся до П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.
04.07.2025 року державним нотаріусом П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори Храпійчук Т.В. була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті ОСОБА_3 мотивуючи тим, що ОСОБА_1 пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини. Також, роз`яснено право оскарження постанови нотаріуса протягом трьох років.
Зі спадкової справи вбачається, що спадкоємцями, які виявили дії щодо отримання спадщини після померлої ОСОБА_3 , є дві особи: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Відтак, позивачка та відповідач є належними суб`єктами, право яких на спадкування не втрачено, оскільки вони будучи спадкоємцями першої черги ініціювали питання щодо поновлення строку на прийняття спадщини.
Відтак відсутні підстави для визнання незаконною протокольної ухвали суду про заміну відповідача.
Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги про неналежне повідомлення відповідача про розгляд справи, ненадання копії позовної заяви з додатками та порушення порядку функціонування ЄСІТС, які не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи та спростовуються матеріалами справи. 
Відповідно до ст. 128 ЦПК України Суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою; суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою; судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик; судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями; судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно; судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.
Вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі (ч. 5 ст. 130 ЦПК України).
З матеріалів справи вбачається, що відповідач та його представник були зареєстровані в підсистемі ЄСІТС та мали доступ до електронних матеріалів справи, що свідчить про належне забезпечення їх процесуальних прав на інформацію про хід розгляду справи.
Крім того, суд апеляційної інстанції враховує, що представник відповідача подавав відзив на позовну заяву та окремо зазначав про можливість розгляду справи за його відсутності. Така процесуальна поведінка сторони відповідно до ст. 223 ЦПК України свідчить про реалізацію права на захист і фактичну обізнаність про предмет спору та його рух у суді, а отже виключає висновок про порушення права на справедливий суд у розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
Сам факт нездійснення окремого поштового направлення копій позовної заяви за наявності електронного доступу до матеріалів справи не є таким процесуальним порушенням, яке відповідно до ст. 376 ЦПК України могло б призвести до скасування судового рішення.
Щодо доводів про порушення порядку заміни відповідача колегія суддів також не може погодитись, оскільки згідно зі ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.
Заміна відповідача у цій справі була здійснена судом першої інстанції у межах підготовчого та судового розгляду з дотриманням процесуальної форми та без обмеження процесуальних прав сторін. При цьому апелянт не навів конкретних обставин, які б свідчили про те, що така заміна призвела до порушення його права на захист або до неправильного вирішення спору по суті.
Посилання апелянта на наявність іншого спадкоємця - неповнолітнього ОСОБА_5 - не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції як підстава для скасування рішення, оскільки апелянт є відмінною особою, у доводах апеляційної скарги указує, що свого представника не уповноважував представляти інтереси свого сина, так само, апелянт не подавав апеляційну скаргу як законний представник свого сина.
Сам по собі факт родинного зв`язку або припущення про можливе спадкування без перевірки обставин, передбачених ч. 3 ст. 1273 ЦК України, відповідно до яких неповнолітня особа віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років може відмовитися від прийняття спадщини за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальника і органу опіки та піклування, не може бути підставою для висновку, що оскаржуваним рішенням порушені права неповнолітньої особи. Про порушення своїх прав має заявити неповнолітня особа, права якої порушені, або її законний представник, чи адвокат, який діє в її інтересах. У справі, що є предметом цього спору таких обставин не встановлено.
Колегія суддів також критично оцінює доводи апелянта про те, що позивачка нібито приховала існування інших спадкоємців та зловжила процесуальними правами.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі. 
Зловживання процесуальними правами має місце у випадку вчинення дій, спрямованих на перешкоджання здійсненню правосуддя або затягування процесу. 
У даній справі такі обставини не встановлені, оскільки позивачем подано позов щодо визначення додаткового строку у порядку, передбаченому ст. 1272 ЦК України. Сам факт незалучення особи, щодо якої відсутні докази прийняття спадщини, не може розцінюватися як зловживання процесуальними правами.
Крім того, особою, яка уповноважена на вчинення дій щодо встановлення кола та черговості спадкоємців є не позивачка, а нотаріус, який відповідно до ст. 5 Закону України «Про нотаріат» зобов`язаний здійснювати свої професійні обов`язки відповідно до цього Закону і принесеної присяги, дотримуватися правил професійної етики; сприяти фізичним та юридичним особам у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз`яснювати права і обов`язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду.
Крім того, сам відповідач будучи обізнаним про розгляд цієї справи, так само як і його представник, також не повідомляли суд про наявність іншого спадкоємця, сина відповідача, який прийняв спадщину.
Щодо доводів апеляційної скарги по суті позовних вимог, а саме щодо відсутності на переконання відповідача поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини, колегія суддів зазначає наступне.
Суд першої інстанції на підставі наданих позивачкою доказів встановив, що позивачка перебувала за межами України у зв`язку з воєнними діями, повернулася до України до спливу шестимісячного строку, звернулася до нотаріальної контори, вчиняла дії для оформлення спадщини та була об`єктивно обмежена у можливості завершити нотаріальне оформлення у межах встановленого строку з причин, що не залежали від її волі. 
При цьому апеляційний суд звертає увагу, що саме по собі перебування за кордоном не є автоматичною підставою для поновлення строку, однак у даному випадку воно оцінюється у сукупності з іншими обставинами: своєчасним поверненням в Україну, зверненням до нотаріуса, отриманням запитів та вчиненням дій у межах строку. Така поведінка свідчить про добросовісність позивача та відсутність наміру ухилятися від реалізації спадкових прав.
Доводи апелянта про те, що суд не дослідив окремі докази або не надав їм належної оцінки, зводяться до переоцінки доказів, оскільки жодних власних доказів у спростування наданих позивачкою доказів не надав.
Відповідно до ст. 367 ЦПК України не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції надання іншої оцінки стосовно одних і тих самих доказів без доведення обставин щодо порушення норм процесуального права, як то не врахування доказів іншої сторони.
Доводи апеляційної скарги, так само як і доводи відзиву зводяться лише до критики наданих заперечень без надання доказів у спростування доводів позовних вимог. 
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачка своєчасно була обізнана про смерть спадкоємиці не може бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки предметом встановлення та доведення у цій справі є обставини пропуску строку для прийняття спадщини; наявності у спадкоємця перешкод для подання заяви для прийняття спадщини; визнання судом обставини пропуску строку поважними.
Згідно зі ст. 89 ЦПК України оцінка доказів здійснюється судом за внутрішнім переконанням на підставі їх всебічного, повного і безпосереднього дослідження, і підстав для висновку про порушення цих вимог судом першої інстанції не встановлено.
Жодних обставин, що позивачка пропустила строк за обставин, які свідчать про її недбале ставлення до своїх спадкових прав, матеріали справи не містять.
Колегія апеляційного суду також звертає увагу апелянта, що під час вирішення питання щодо поновлення строку на прийняття спадщини, суд не вирішує питання щодо черговості прийняття спадщини, обсягу спадщини, яка має набута кожним із спадкоємців, та інших питань спадкування.
Таким чином, встановлені судом першої інстанції обставини справи підтверджуються належними доказами, правильно оцінені у їх сукупності, а застосування норм матеріального права, зокрема ст. 1272 ЦК України, є правильним. Порушень норм процесуального права, які б відповідно до ст. 412 ЦПК України могли призвести до скасування судового рішення, апеляційним судом не встановлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 13 листопада 2025 року та протокольну ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 27 жовтня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Т.О. Писана

Судді О.В. Борисова 

С.О. Журба