ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2026 року 
м. Черкаси 

Справа № 693/291/22		
Провадження № 22-ц/821/1030/26		
Категорія: скарга на ухвалу  	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В. 
суддів: Василенко Л.І., Новікова О.М.
за участю секретаря: Руденко А.О.

учасники справи:
скаржник:  ОСОБА_1 ,
стягувач: ОСОБА_2 
особа, дії якого оскаржуються : приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Гненний Дмитро Анатолійович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в режимі відеоконференції апеляційну скаргуОСОБА_1 на ухвалу Жашківського районного суду Черкаської області від 04 березня 2026  року(постановлену під головуванням судді Коцюбинської Ю.Д. в приміщенні Жашківського районного суду Черкаської області) у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Дмитра Анатолійовича, стягувач: ОСОБА_2 , -

в с т а н о в и в :

Короткий зміст заявлених вимог

27 лютого 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Д.А., стягувач: ОСОБА_2 . 
В обгрунтування скарги зазначив, що у провадженні приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Д.А. знаходиться виконавче провадження № 70651702 з примусового виконання виконавчого листа по справі № 693/291/22, виданого Жашківським районним судом Черкаської області 20 грудня 2022 року про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу в розмірі 15 768,03 доларів США.
Скаржник зазначає, що 06 лютого 2026 року на його адресу надійшов лист приватного виконавця вих. № 794 від 08 січня 2026 року, в якому його повідомлено про результати визначення вартості (оцінки) майна, а саме: 1) житлового будинку загальною площею 98,20 кв.м., що розташований за адресою : АДРЕСА_1 , і складає 1 166 000,00 грн; 2) земельної ділянки загальною площею 0,3775 га, кадастровий номер: 7120983000:01:001:0318, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 і складає 217 000,00 грн.
Разом із зазначеним листом отримано копію Звіту про оцінку майна від 26 січня 2026 року.
Вказує, що на його замовлення було здійснено оцінку житлового будинку, загальною площею 98,20 кв.м. та земельної ділянки загальною площею 0,3775 га, кадастровий номер: 7120983000:01:001:0318, які розташовані за адресою АДРЕСА_1 .
Згідно Звіту про визначення ринкової вартості цього житлового будинку, що проведена на його замовлення 09 лютого 2026 року суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «ТІУН», ринкова вартість майна станом на 09 лютого 2026 року становить 2 447 418,00 грн, що еквівалентно 56 808,70 доларів США.
Вважає, що вартість майна, яка зазначена у Звіті про експертну грошову оцінку вих. № 26.01.2026-02 від 26.01.2026 житлового будинку загальною площею 98,20 кв.м, та земельної ділянки загальною площею 0,3775 га, кадастровий номер: 7120983000:01:001:0318, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , який виконано ТОВ «СПЕЦЮСТ» 26 січня 2026 року, є заниженою та не відображає дійсної ринкової вартості зазначених об`єктів, що підтверджується Звітом про оцінку майна ТОВ «ТІУН» від 09 лютого 2026 року.
Крім того, Звіт про оцінку житлового будинку ТОВ «СПЕЦЮСТ» від 26 січня 2026 року не відповідає вимогам чинного законодавства, а саме: 1. на титульному аркуші відсутні відомості про внесення його до Єдиної бази даних звітів про оцінку; 2. відсутні дані про те, що оцінювач попереджений про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого звіту; 3. відсутні документи, що підтверджують наявність трудових відносин між суб`єктом оціночної діяльності та безпосередньо оцінювачем. 4. оцінка житлового будинку проведена оцінювачем без особистого огляду, та останнім не надано відповідних доказів, що підтверджують таку неможливість.
Зазначає, що жодним чином не перешкоджав оцінювачу здійснити визначення ринкової вартості свого житлового будинку та земельної ділянки, що зазначені у Звіті від 26.01.2026.
Оцінювач обмежився формальним вивченням наданих документів та відомостей про об`єкт оцінки, не провівши належного дослідження фактичного стану як самого будинку, так і земельної ділянки, їх технічних характеристик, конструктивних особливостей та інших важливих параметрів, які безпосередньо впливають на формування ринкової вартості об`єкта.
Такий поверхневий підхід унеможливлює об`єктивну оцінку реального стану майна та його ринкової вартості.
В звіті про оцінку майна ТОВ «СПЕЦЮСТ» вих. №26.01.2026-02 від 26 січня 2026 року відсутні докази звернення оцінювача з вимогою забезпечити доступ оцінювача до об`єкта для його об`єктивної оцінки, у тому числі, для огляду житлового будинку всередині.
Також, жодним доказом не підтверджується факт огляду спірного майна оцінювачем особисто:
- у звіті від 26.01.2026 наведена лише вихідна інформація, яку надав замовник (виконавець) для здійснення оцінки;
- замовником оцінки не надано будь-яких інших вихідних даних, зокрема про технічний стан об`єкта оцінки, здійснені поліпшення або, навпаки руйнування нерухомого майна, планування та будь яку інформацію щодо поточного стану приміщень, їх використання.
Обставина невірного визначення ціни об`єкта нерухомості також підтверджується Звітом про оцінку майна, здійсненим ТОВ «ТІУН» на замовлення скаржника, відповідно до якого, ринкова вартість даного майна станом на 09 лютого 2026 року складає 2 447 418,00 грн, що еквівалентно 56 808,70 доларів США, що є значно вищою, ніж вартість цього майна, визначена суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «СПЕЦЮСТ».
Вважає, що вказані порушення оцінювача, допущені ним під час складання звіту, є безумовною підставою для визнання незаконними дій державного виконавця щодо визначення вартості майна боржника, а також визнання оцінки такою, що не підлягає застосуванню.
Крім того, у звіті про оцінку майна від 26.01.2026 відсутній доказ виконання суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «СПЕЦЮСТ» реєстрації даного звіту в Єдиній базі протягом п`яти робочих днів від дати складання такого звіту про оцінку суб`єктом оціночної діяльності (оцінювачем). Для реєстрації звіту про оцінку суб`єкт оціночної діяльності (оцінювач) вносить інформацію зі звіту про оцінку до Єдиної бази через сервіс внесення інформації.

Всупереч Національного Стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» у матеріалах виконавчого провадження відсутній договір між ТОВ «СПЕЦЮСТ» та приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Гненним Дмитром Анатолійовичем, тому Звіт про оцінку майна ТОВ «СПЕЦЮСТ» від 26 січня 2026 року не може бути підставою для визначення приватним виконавцем результатів оцінки описаного та арештованого майна в рамках примусового виконання судового рішення у ВП № 70651702.
Скаржник вважає, що є обґрунтовані підстави вважати Звіт про оцінку майна ТОВ «СПЕЦЮСТ» від 26 січня 2026 року таким, що не відображає ринкової вартості зазначеного об`єкту.
На підставі наведеного, ОСОБА_1 просив суд визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Д.А. щодо визначення вартості і оцінки арештованого та описаного майна та визнати оцінку, здійснену ТОВ «СПЕЦЮСТ» у формі письмового звіту про оцінку майна ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження № 70651702, такою, що не підлягає до застосування.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Жашківського районного суду Черкаської області від 04 березня 2026 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Д.А., стягувач: ОСОБА_2 , - відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив із того, що скарга є необгрунтованою.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із ухвалою Жашківського районного суду Черкаської області від 04 березня 2026 року, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважаючи оскаржувану ухвалу прийнятою без належної оцінки обставин справи, з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати ухвалу Жашківського районного суду Черкаської області від 04 березня 2026 року та прийняти нове судове рішення, яким визнати неправомірними дії приватного виконавця та визнати оцінку, здійснену ТОВ «Спецюст» у формі письмового звіту про оцінку майна ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження №70651702, такою, що не підлягає до застосування.
В обгрунтування апеляційної скарги посилається на те, що в ухвалі суду зазначено, що суб`єкт оціночної діяльності був присутній під час огляду об`єкту нерухомого майна, що підлягав оцінці, проте самим оцінювачем у наданому звіті спростовується дана інформація, зокрема, п. 7 розділ 1.1. Звіту про експертну грошову оцінку від 26.01.2026 «Обмеження і припущення», огляд об`єктів оцінки оцінювачами не проводився, тому що власником і замовником не була надана така можливість, водночас із звіту про оцінку майна ТОВ «Спецюст» від 26.01.2026, вбачається, що її проведено без огляду приміщення і оцінювачем не наведено відповідних доказів про неможливість особистого огляду об`єктів дослідження.
Хибними є посилання суду на телефонну розмову приватного виконавця та боржника 26.01.2026 , оскільки вказана телефонна розмова відсутня.
Вважає, що здійснення оцінки майна без його особистого огляду є порушенням п. 56 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки і майнових прав» та п.1,6 ст. 9 Закону №2658-ІІІ.
Помилковим є висновок суду, що боржник зобов`язаний організувати проведення оцінки майна, забезпечити її належність, створення умов для виконання виконавчих дій, оскільки такий обов`язок покладено саме на виконавця. Боржник не є суб`єктом оціночної діяльності та не несе обов`язку забезпечувати належність оцінки.
Вказує, що він не перешкоджав оцінювачу здійснити визначення ринкової вартості житлового будинку та земельної ділянки, проте оцінка здійснена на підставі документів, без фактичного дослідження об`єкта нерухомості.
Вважає, що порушення оцінювача, допущені ним під час складання звіту, є безумовною підставою для визнання незаконними дій державного виконавця щодо визначення вартості майна боржника, а також визнання оцінки такою, що не підлягає застосуванню.
Крім того, Звіт про оцінку житлового будинку від 26.01.2026 не відповідає вимогам чинного законодавства.
Не відповідає дійсним обставинам справи позиція суду, що метою оскарження є саме перешкода у реалізації приватним виконавцем своїх повноважень та недопущення продажу будинку, та не враховано, що скаржник не перешкоджав оцінювачу як суб`єкту оцінювання, оцінювач не здійснював спроб огляду, відсутні докази відмови саме оцінювачу.
Крім того, не зважаючи на наявність альтернативного майна, виконавець звернув стягнення саме на житловий будинок, який є єдиним житлом боржника.
Таким чином, при винесенні ухвали суд першої інстанції не дослідив методику оцінки, не перевірив вихідні дані, не встановив, чи можлива оцінка без огляду, проігнорував істотні помилки звіту та не оцінив відсутність внутрішнього огляду, відсутність даних про технічний стан та використання оцінщиком лише документів виконавця, що робить звіт формальним та недостовірним.
Судом першої інстанції не враховано, що ним як боржником здійснюється погашення заборгованості в рамках виконавчого провадження.

Відзив на апеляційну скаргу 

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов на адресу Черкаського апеляційного суду 21 квітня 2026року, приватний виконавець Гненний Д.А., вважаючи ухвалу суду законною та обгрунтованою, а апеляційну скаргу безпідставною, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , а ухвалу Жашківського районного суду Черкаської області від 04 березня 2026 року залишити без змін.

Фактичні обставини справи

Із матеріалів справи вбачається, що на виконанні приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Д.А. перебуває зведене виконавче провадження № 70674707 від 05.01.2023, до складу якого входить: ВП №70651702 від 05.01.2023 з примусового виконання виконавчого листа № 693/291/22 від 20.12.2022 ; ВП №70652113 від 05.01.2023 з примусового виконання виконавчого листа № 693/266/22 від 28.11.2022; ВП №70652412 від 05.01.2023 з примусового виконання виконавчого листа № 693/266/22 від 28.11.2022; ВП №70652717 від 05.01.2023 з примусового виконання виконавчого листа № 693/291/22 від 20.12.2022; ВП №70652950 від 05.01.2023 з примусового виконання виконавчого листа № 693/291/22 від 21.12.2022 про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу та судових витрат.
Ухвалою Жашківського районного суду Черкаської області від 21.10.2025 у справі № 693/291/22 за поданням приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Д.А. звернено стягнення на майно боржника ОСОБА_1 , яке не зареєстроване у встановленому законом порядку, а саме на: земельну ділянку, кадастровий номер: 7120983000:01:001:0318, площею 0.3775 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер майна: 1281534271209); житловий будинок загальною площею 98.2 кв.м., житлова площа: 48.5 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер майна: 1288602371209)».
19.12.2025 проведено опис та арешт вищевказаного нерухомого майна боржника.
05.01.2026 приватним виконавцем призначено суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «СПЕЦЮСТ» для проведення оцінки вищезазначеного майна.
12.01.2026 між приватним виконавцем та суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «СПЕЦЮСТ» укладено договір 12.01.2026-01 про проведення незалежної оцінки.
21.01.2026 приватним виконавцем направлено боржнику вимогу приватного виконавця щодо забезпечення суб`єкту оціночної діяльності ТОВ «СПЕЦЮСТ» доступ до об`єктів вищевказаного нерухомого майна, що належать боржнику для проведення огляду вказаного нерухомого майна 26.01.2026 з 9:00 год до 12:00 год.

26.01.2026 суб`єкт оціночної діяльності до об`єктів оцінки у визначений у вимозі час та боржник були присутні під час огляду суб`єктом оціночної діяльності об`єктів нерухомого майна, що підлягали оцінці. Суб`єкт оціночної діяльності здійснив візуальний огляд земельної ділянки та житлового будинку (домоволодіння). Вказані обставини підтверджуються фотографіями, що були зроблені суб`єктом оціночної діяльності та долучені до звітів про оцінку майна боржника (вказані фотографії містять вказівку на час та координати місця, де вони були зроблені). Інформація щодо проведення огляду житлового будинку у середині у звіті відсутня.
Вказані обставини не є спірними між сторонами.
Відповідно до звіту про оцінку майна боржника, виданого суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «СПЕЦЮСТ» 27.01.2026, ринкова вартість житлового будинку загальною площею 98,20 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , без врахування вартості земельної ділянки, станом на дату оцінки 1 166 000,00 грн.
Відповідно до звіту про визначення ринкової вартості житлового будинку, що проведена на замовлення скаржника 09 лютого 2026 року суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «ТІУН», ринкова вартість земельної ділянки складає, без ПДВ: 396 232,00 грн; ринкова вартість будинку (без урахування вартості земельної ділянки) складає без ПДВ: 2 051 186,00 грн

Позиція Черкаського апеляційного суду
Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону ухвала суду відповідає в повній мірі.
Статтею 129-1 Конституції України гарантовано, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 129 Конституції України).
Зазначене конституційне положення конкретизовано у частині першій статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та захисту прав, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Виконання судового рішення відповідно до змісту Рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.
У рішенні ЄСПЛ «Чіжов проти України», № 6962/02, від 17 травня 2005 року Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів вжити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої пунктом 1 статті 6 Конвенції (п. 40).
Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Згідно із частиною другою статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Спірні правовідносини стосуються виконання судового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу та судових витрат.
Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема, таких засад: обов`язковості виконання рішень; справедливості, неупередженості та об`єктивності; розумності строків виконавчого провадження.
Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно з пунктом 15 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності-суб`єктів господарювання.
Для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець приймає постанову про залучення експерта або спеціаліста (кількох експертів або спеціалістів), а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання. Експертом або спеціалістом може бути будь-яка дієздатна особа, яка має необхідні знання, кваліфікацію та досвід роботи у відповідній галузі. Експерт або спеціаліст зобов`язаний надати письмовий висновок, а суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання - письмовий звіт з питань, що містяться у постанові, протягом 15 робочих днів з дня ознайомлення з постановою виконавця. Цей строк може бути продовжений до 30 робочих днів за погодженням з виконавцем. Експерт або спеціаліст зобов`язаний надавати усні рекомендації щодо дій, які виконуються в його присутності (частини перша-третя статті 20 Закону України «Про виконавче провадження»).
Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника. Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна. У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання. Виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем. Оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом.
Велика Палата Верховного Суду у постановах від 20.03.2019 у справі № 821/197/18/4440/16 та від 12.06.2019 у справі № 308/12150/16-ц зазначила, що визначення вартості майна боржника є процесуальною дією державного виконавця (незалежно від того, яка конкретно особа - сам державний виконавець чи залучений ним суб`єкт оціночної діяльності - здійснювала відповідні дії) щодо примусового виконання рішень відповідних органів, уповноважених осіб та суду. Тому оскаржити оцінку майна можливо в порядку оскарження рішень та дій виконавців.
Таким чином, боржник скористався своїм правом на оскарження оцінки нерухомого майна в порядку оскарження відповідних дій приватного виконавця.
Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначені Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».
Оцінка майна - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами з оцінки майна, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності (стаття 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»).
Відповідно до частин першої, шостої статті 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України. Положення (національні стандарти) оцінки майна є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.
За положеннями статті 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» замовники оцінки повинні забезпечити доступ об`єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним (замовником) необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення оцінки.
Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності. Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна.
Національний стандарт № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна. Поняття, що вживаються у цьому Стандарті, використовуються в інших національних стандартах.
У пунктах 15, 16 Національного стандарту № 1 передбачено, що методи проведення оцінки, що застосовуються під час визначення ринкової вартості об`єкта оцінки у разі використання порівняльного підходу, повинні ґрунтуватися на результатах аналізу цін продажу (пропонування) на подібне майно.
Визначення ринкової вартості об`єкта оцінки за допомогою порівняльного підходу ґрунтується на інформації про ціни продажу (пропонування) подібного майна, достовірність якої не викликає сумнівів у оцінювача. У разі відсутності або недостатності зазначеної інформації у звіті про оцінку майна зазначається, якою мірою це вплинуло на достовірність висновку про ринкову вартість об`єкта оцінки.
Згідно з пунктом 52 Національного стандарту № 1 оцінювач самостійно здійснює пошук інформаційних джерел (за винятком документів, надання яких повинен забезпечити замовник оцінки згідно з договором), їх аналіз та виклад обґрунтованих висновків. Оцінювач повинен проаналізувати всі інформаційні джерела, пов`язані з об`єктом оцінки, тенденції на ринку подібного майна, інформацію про угоди щодо подібного майна, які використовуються у разі застосування порівняльного підходу, та іншу істотну інформацію. У разі неповноти зазначеної інформації або відсутності її взагалі, у звіті про оцінку майна зазначається негативний вплив цього факту на результати оцінки.
Національний стандарт № 2 «Оцінка нерухомого майна» є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки нерухомого майна (нерухомості) суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна та проводять державну експертизу звітів з експертної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності у разі їх продажу.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що оцінка нерухомого майна має здійснюватися відповідно до Національного стандарту № 2 з урахуванням вимог Національного стандарту № 1, яким визначено загальні засади.
Згідно з пунктом 50 Національного стандарту № 1 проведенню незалежної оцінки майна передує підготовчий етап, на якому здійснюється ознайомлення з об`єктом оцінки.
У пункті 51 Національного стандарту № 1 передбачено, що незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: укладення договору на проведення оцінки, ознайомлення з об`єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; ідентифікація об`єкта оцінки та пов`язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об`єкта оцінки на дату оцінки; доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об`єкта оцінки на нову дату (у разі потреби).
Згідно з пунктом 52 Національного стандарту № 1 оцінювач самостійно здійснює пошук інформаційних джерел (за винятком документів, надання яких повинен забезпечити замовник оцінки згідно з договором), їх аналіз та виклад обґрунтованих висновків. При цьому оцінювач повинен проаналізувати всі інформаційні джерела, пов`язані з об`єктом оцінки, тенденції на ринку подібного майна, інформацію про угоди щодо подібного майна, які використовуються у разі застосування порівняльного підходу, та іншу істотну інформацію. У разі неповноти зазначеної інформації або відсутності її взагалі у звіті про оцінку майна зазначається негативний вплив цього факту на результати оцінки.
Згідно з пунктом 56 Національного стандарту № 1 звіт про оцінку майна, у тому числі, має містити письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд об`єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду - відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки), дотримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення, інші заяви, що є важливими для підтвердження достовірності та об`єктивності оцінки майна і висновку про його вартість.
Суди мають враховувати, що суб`єкт оціночної діяльності є учасником виконавчого провадження, а не посадовою особою державної виконавчої служби і його звіт про оцінку майна є результатом практичної діяльності фахівця-оцінювача, а не актом державного органу.
Згідно з частиною четвертою статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до статті 12 цього Закону.
У статті 32 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» передбачена відповідальність оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності, а згідно з частиною другою цієї статті оцінювачі та суб`єкти оціночної діяльності-суб`єкти господарювання несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору, зокрема за недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна, відповідно до умов договору та закону.
Враховуючи викладене, чинним законодавством України передбачено підстави відповідальності суб`єкта оціночної діяльності-суб`єкта господарювання в разі неналежного виконання (зокрема недостовірності чи необ`єктивності оцінки майна) ним своїх обов`язків.
Водночас, звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності-суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності (частина перша статті 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»).
Системний аналіз наведених норм чинного законодавства дає підстави для висновку, що звіт про оцінку майна є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності-суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідним договором.
Звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності-суб`єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності.
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 08 січня 2024 року в справі № 2-3894/09 (провадження № 61-8199св23), від 08 серпня 2024 року в справі № 824/10/23 (провадження № 61-5854ав24).
Встановлена правова природа звіту про оцінку майна унеможливлює здійснення судового розгляду щодо застосування до нього наслідків, пов`язаних зі скасуванням юридичних актів чи визнанням недійсними правочинів.
Подібні за змістом висновки висловлено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 914/881/17 (провадження № 12-18гс18), а також у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 168/828/16 (провадження № 61-21793св18), від 07 лютого 2024 року у справі № 607/12426/18 (провадження № 61-4767св23), від 10 вересня 2024 року у справі № 754/10703/22 (провадження № 61-9923св24).
Визначення вартості майна боржника є процесуальною дією державного виконавця (незалежно від того, яка конкретно особа - сам державний виконавець чи залучений ним суб`єкт оціночної діяльності - здійснювала відповідні дії) щодо примусового виконання рішень відповідних органів, уповноважених осіб та суду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року в справі № 308/12150/16, від 20 березня 2019 року в справі № 821/197/18/4440/16, від 20 липня 2022 року в справі № 910/10956/15).
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Із матеріалів справи вбачається, що оцінка майна проводилася на виконання судового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу та судових витрат, а тому приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Гненний Д.А. в рамках виконавчого провадження відповідно до вимог закону прийняв постанову від 19.12.2025 про опис та арешт нерухомого майна боржника та постанову від 05.01.2026 про призначення суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «Спецюст» для проведення оцінки майна боржника.
Також із матеріалів справи вбачається, що приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Гненний Д.А. вчинив всі необхідні дії, зокрема, повідомлення боржника ОСОБА_1 про результати визначення вартості (оцінки) майна.
У скарзі та апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилався на те, що оцінка нерухомого майна була проведена з порушенням норм чинного законодавства, зокрема, у зв`язку з тим, що оцінювач не здійснював огляду нерухомого майна та за заниженою вартістю майна ; відсутність реєстрації даного звіту в Єдиній базі даних звітів про оцінку; відсутність підтверджень про попередження оцінювача про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого звіту та відсутність трудових відносин між суб`єктом оцінювальної діяльності та оцінювачем.
Перевіряючи вимоги апеляційної скарги, які аналогічні вимогам, викладеним у скарзі, а також матеріали даної справи, колегія суддів встановила наступне.
Вирішуючи скаргу в частині відповідності звіту про оцінку нерухомого майна боржника, вимогам чинного законодавства щодо відсутності реєстрації даного звіту в Єдиній базі даних звітів про оцінку, суд першої інстанції виходив із того, що звіт про оцінку майна від 26.01.2026 складений з метою визначення ринкової вартості майна для продажу на прилюдних торгах в рамках виконавчого провадження № 70651702, тому не є обов`язковим внесення даного звіту до Єдиної бази даних звітів про оцінку, з чим погоджується і колегія суддів.
Так, оцінка нерухомого майна, яку здійснює залучений виконавцем суб`єкт оціночної діяльності (оцінювач) для примусового продажу на аукціоні, проводиться згідно зі ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження». 
Відповідно до вимог Податкового кодексу та Наказу Фонду державного майна України 17.05.2018 №658, Єдина база даних звітів про оцінку створена саме для контролю за повнотою сплати податків при цивільно-правових угодах.
Пунктом 4 розділу І Порядку ведення єдиної бази даних звітів про оцінку, визначено, що у Єдиній базі даних звітів про оцінку підлягають реєстрації: 
електронні довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості, сформовані на запити фізичних та юридичних осіб;
звіти про оцінку майна, складені суб`єктами оціночної діяльності для цілей обчислення доходу платника податку - фізичної особи від продажу (обміну) нерухомого майна (крім випадків успадкування та/або отримання у дарунок майна, вартість якого оподатковується за нульовою ставкою), у випадках, передбачених Податковим кодексом України.
Відповідно до п.5 розділу ІІ Порядку, суб`єкти оціночної діяльності (оцінювачі) зобов`язані: за результатом визначення ринкової вартості об`єкта оцінки складати звіт про оцінку майна та вносити до Єдиної бази інформацію з нього відповідно до вимог, встановлених цим Порядком.
Разом з тим, звіти про оцінку нерухомого майна боржника для аукціонів складаються для визначення ринкової вартості майна для продажу на прилюдних торгах за принципом аукціону, а не для цілей оподаткування доходу фізичної особи і реєстрація таких звітів у Єдиній базі даних звітів про оцінку не передбачена законом. Суб`єкт оціночної діяльності складає звіт, оцінювач підписує його, і цей звіт є підставою для приватного виконавця встановити ціну майна.
За наведених обставин, спростовуються доводи апеляційної скарги в частині невідповідності вимогам чинного законодавства звіту про оцінку майна від 26.01.2026, зокрема, відсутність відомостей про внесення його до Єдиної бази даних звітів про оцінку, оскільки внесення даних звітів до Єдиної бази даних звітів не є обов`язковою.
Вирішуючи скаргу в частині відповідності звіту про оцінку нерухомого майна боржника, вимогам чинного законодавства щодо відсутності підтверджень про попередження оцінювача про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого звіту, суд першої інстанції вірно виходив із того, що суб`єкта попереджено про кримінальну відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків під час здійснення виконавчого провадження, надання завідомо неправдивого звіту з питань, що містяться в постанові. 
Так, частинами 1, 3, 5 статті 20 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець виносить постанову про залучення експерта або спеціаліста (кількох експертів або спеціалістів), а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання. Експерт або спеціаліст зобов`язаний надати письмовий висновок, а суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання - письмовий звіт з питань, що містяться в постанові, протягом 15 робочих днів з дня ознайомлення з постановою виконавця. Цей строк може бути продовжений до 30 робочих днів за погодженням з виконавцем. За недостовірну чи необ`єктивну оцінку майна суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання несе відповідальність у порядку, встановленому законом, а оцінювач - кримінальну відповідальність, про що він має бути попереджений виконавцем.
Відповідно до п. 3 постанови про призначення суб`єкта оціночної діяльності-суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні №70651702 від 05.01.2026, приватний виконавцем попереджено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єктів господарювання ТОВ «Спецюст» в особі Шишкіна О.В., про кримінальну відповідальність за відмову від виконання покладених на нього обов`язків під час здійснення виконавчого провадження, надання завідома неправдивого звіту з питань, що містяться в постанові.
Із наведеного слідує, що попередження суб`єкта оціночної діяльності було оформлено процесуальним документом – постановою від 05.01.2026 про призначення суб`єкта оціночної діяльності, що відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та не може бути підставою для визнання проведеної суб`єктом оціночної діяльності оцінки майна недійсною.
Відхиляються як безпідставні посилання в апеляційній скарзі на те, що відсутні документи, що підтверджують наявність трудових відносин між суб`єктом оціночної діяльності та безпосередньо оцінювачем, оскільки як вірно зазначено судом першої інстанції, наявність трудових відносин між суб`єктом оціночної діяльності та безпосередньо оцінювачем підтверджується договором № 12.01.2026-01 від 12.01.2026, на який здійснено посилання у звіті про оцінку майна від 26.01.2026, що свідчить про належне оформлення відносин між суб`єктом оціночної діяльності та оцінювачем у розумінні вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».
Щодо доводів скарги та апеляційної скарги, що оцінка нерухомого майна була проведене з порушенням норм чинного законодавства, зокрема, у зв`язку з тим, що оцінювач не здійснював огляду нерухомого майна та за заниженою вартістю майна, колегія суддів виходить із наступного.
За змістом п.19 Національного стандарту №2 «Оцінка нерухомого майна», затвердженого постановою КМУ від 28 жовтня 2004 року №1442 порівняльний підхід передбачає таку послідовність оціночних процедур: збирання і проведення аналізу інформації про продаж або пропонування подібного нерухомого майна та визначення об`єктів порівняння; вибір методу розрахунку вартості об`єкта оцінки з урахуванням обсягу та достовірності наявної інформації; зіставлення об`єкта оцінки з об`єктами порівняння з наступним коригуванням ціни продажу або ціни пропонування об`єктів порівняння; визначення вартості об`єкта оцінки шляхом урахування величини коригуючих поправок до вартості об`єктів порівняння; узгодження отриманих результатів розрахунку.
Інформація про продаж та пропонування подібного нерухомого майна повинна відповідати критеріям, визначеним у Національному стандарті N 1.
Згідно п.п.47-49 Національного стандарту № 1 «Загальні положення оцінки майна й майнових прав», затвердженого постановою КМУ від 10 вересня 2003 року №1440 порівняльний підхід ґрунтується на врахуванні принципів заміщення та попиту і пропонування. Порівняльний підхід передбачає аналіз цін продажу та пропонування подібного майна з відповідним коригуванням відмінностей між об`єктами порівняння та об`єктом оцінки.
Для визначення ринкової вартості об`єкта оцінки у матеріальній формі із застосуванням порівняльного підходу інформація про подібне майно повинна відповідати таким критеріям: умови угод купівлі-продажу або умови пропонування щодо укладення таких угод не відрізняються від умов, які відповідають вимогам, що висуваються для визначення ринкової вартості; продаж подібного майна відбувся з дотриманням типових умов оплати; умови на ринку подібного майна, що визначали формування цін продажу або пропонування, на дату оцінки істотно не змінилися або зміни, які відбулися, можуть бути враховані.
Основними елементами порівняння є характеристики подібного майна за місцем його розташування, фізичними та функціональними ознаками, умовами продажу тощо. Коригування вартості подібного майна здійснюється шляхом додавання або вирахування грошової суми із застосуванням коефіцієнта (відсотка) до ціни продажу (пропонування) зазначеного майна або шляхом їх комбінування.
Як вбачається зі звіту про оцінку від 26.01.2026, огляд об`єктів оцінки оцінювачами не проводився, тому що власником і замовником не була надана така можливість. Інформація надавалась замовником у вигляді копій документів. Дослідження інформації, наданої замовником (попередні огляди об`єкта оцінки) дають змогу стверджувати, що об`єкт оцінки знаходиться в задовільному стані. Таким чином, Ознайомлення з об`єктом оцінки і його ідентифікації у відповідності з п.п. 51, 56 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» проводилась у документальній формі. На підставі інформації, наданої замовником оцінки. Отже, результати визначення ринкової вартості є дійсними лише умови відповідності описаного стану об`єкта оцінки як у задовільному стані. ( п. 7 «Обмеження і припущення»). 
Також під час підготовки звіту про оцінку майна, а саме спірного житлового будинку суб`єкт господарювання встановив всі характеристики майна, характеристики місця розташування оцінюваного об`єкту, дослідження ринкового середовища, підібрав аналоги, які мають схожу площу з об`єктом оцінки та розташовані у Черкаській області. Отже, оцінка майна здійснювалася за порівняльним підходом.
У даній справі сторонами не заперечувалось, що оцінка нерухомого майна боржника була проведена без попереднього огляду об`єкта оцінки на підставі наданих виконавцем фотофіксацій об`єкта, які були здійсненні 26.01.2026 та шляхом порівняльного підходу.
Таким чином, колегією суддів встановлено, що суб`єкт оцінювання особисто не оглядав об`єкт оцінки і зауважень щодо допуску його до спірного об`єкта з метою проведення вказаного дослідження не висловлював, проте зазначене не може свідчити, що вказані обставини могли призвести до значного заниження вартості нерухомого майна, належного боржнику.
У постанові Верховного Суду у постанові від 24 липня 2024 року у справі № 643/19696/19 (провадження № 61-17805ск23) зазначено, що боржник був обізнаний про відкриття виконавчого провадження, арешт та оцінку належного йому майна з метою його примусової реалізації для погашення боргу перед позикодавцем. Водночас відсутність даних про внутрішній огляд об`єкта оцінки не є безумовною підставою для визнання протиправними дій виконавця щодо оцінки майна боржника. За своєю суттю ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим. Оскільки боржник під час розгляду його скарги в суді першої інстанції не надав належних доказів недостовірності звіту про оцінку майна, впливу недоліків проведення огляду об`єкта оцінки на результат такої оцінки, відсутні підстави для висновку про наявність порушеного права боржника, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні його скарги в порядку судового контролю за виконанням судових рішень.
У поданій скарзі ОСОБА_1 не наведено конкретних характеристик, які не були враховані оцінювачем без здійснення фізичного огляду, що впливають на визначення ринкової вартості нерухомого майна.
Разом з тим, звертаючись до суду із даною скаргою, ОСОБА_1 на підтвердження доводів скарги щодо заниження вартості під час проведення спірної оцінки майна було долучено Звіт про оцінку майна від 09.02.2026, здійснений на його замовлення у ТОВ «ТІУН», згідно якого ринкова вартість нерухомого майна, а саме житлового будинку з надвірними спорудами, загальною площею 98,20 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , становить 2 051 186,00 грн та земельної ділянки за вказаною адресою становить 396 363,00 грн.
Ознайомившись зі звітом про оцінку майна від 09.02.2026, колегія суддів встановила, що оцінка майна здійснювалась суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «ТІУН» також без здійснення фізичного огляду за порівняльним підходом.
Крім того, відповідно до Звіту про оцінку майна від 09.02.2026 вбачається, що метою оцінки є «визначення ринкової вартості нерухомого майна та нарахування і сплати інших обов`язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства», що не відповідає належній меті проведення оцінки, а саме: визначення ринкової вартості об`єкту оцінки для подальшої примусової реалізації згідно з Законом України «Про виконавче провадження».
Також, звіт про оцінку майна від 09.02.2026, не містить жодного обгрунтування вартості земельної ділянки, лише міститься посилання в розділі «Аналіз отриманих результатів».
При визначенні вартості житлового будинку у звіті від 09.02.2026, оцінювач використовував об`єкти порівняння, які розташовані не лише в Черкаській області, а є посилання на об`єкти, які розташовані в Житомирській області. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не приймає до уваги наданий скаржником звіт про оцінку майна від 09.02.2026, оскільки він містить недоліки, та не може бути належним, допустимим доказом на підтвердження заниженої вартості нерухомого майна належного боржника.
Колегія суддів звертає увагу, що неякісна (недостовірна) оцінка - оцінка, проведена з порушенням принципів, методичних підходів, методів, оціночних процедур та (або) на основі необґрунтованих припущень, що доводиться шляхом рецензування (абзац п`ятнадцятий пункту 3 Національного стандарту № 1).
Відповідно до пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» однією із форм оцінки майна є рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна), яке полягає в їх критичному розгляді та наданні висновків щодо їх повноти, правильності виконання та відповідності застосованих процедур оцінки майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, в порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами з оцінки майна.
Згідно з частинами першою, третьою статті 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб`єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна).
Рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна), якщо зазначена оцінка погоджується, затверджується або приймається органом державної влади або органом місцевого самоврядування, є обов`язковим.
Тобто Закон України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» передбачає, що однією із форм оцінки майна є рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна), яке полягає у їх критичному розгляді та наданні висновків щодо їх повноти, правильності виконання та відповідності застосованих процедур оцінки майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, у порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами з оцінки майна.
Рецензування звіту з оцінки є законодавчо встановленим способом спростування результатів оцінки, який у межах виконавчого провадження дозволяв швидко та ефективно захистити права боржника.
Водночас Закон України «Про виконавче провадження» не містить обов`язку приватного виконавця здійснювати рецензування звіту про оцінку майна, здійснену суб`єктом оціночної діяльності.
Зазначене узгоджується із правовими висновками, викладеними, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 826/6706/18 (провадження № К/9901/59534/18), від 27 серпня 2020 року у справі № 295/11078/14 (провадження № 61-2646св19), від 11 березня 2021 року у справі № 755/6875/18 (провадження № 61-8091св20), а також у постановах від 26 липня 2021 року у справі № 757/33710/14 (провадження № 61-6879св21), від 01 жовтня 2025 року у справі № 459/3276/24 (провадження № 61-10272св25).
Враховуючи вищевикладене, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Гненний Д.А. під час вчинення виконавчих дій щодо визначення вартості описаного та арештованого майна, зокрема під час визначення суб`єкта оціночної діяльності, доручення проведення оцінки майна та повідомлення сторін виконавчого провадження про вартість майна, діяв у межах наданих йому повноважень, у порядку та у спосіб, що визначені чинним законодавством України.
Разом з тим, Постой В.В., ознайомившись зі звітом про оцінку спірного майна, не скористався законодавчо встановленим способом спростування результатів оцінки - рецензуванням звіту з оцінки нерухомого майна.
Водночас відсутність рецензування звіту про оцінку майна не може слугувати перешкодою для звернення у цьому випадку боржника до суду з відповідною скаргою в силу приписів частини п`ятої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження».
Правовий висновок аналогічного змісту викладений у постанові Верховного Суду від 15.10.2024 у справі № 917/1596/18.
Установивши відсутність у діях приватного виконавця порушення норм законодавства України, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні скарги.
Посилання в апеляційній скарзі на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 19.06.2025 у справі № 916/302/16, згідно якого обов`язок суб`єкта оціночної діяльності – суб`єкта господарювання щодо здійснення особистого огляду об`єкта оцінки прямо передбачений чинним законодавством, відхиляються колегією суддів, оскільки долучений до скарги звіт про оцінку майна від 09.02.2026 на замовлення боржника також було проведено без фізичного огляду шляхом порівняльного підходу. 
Щодо доводів скарги, що боржником відбувається погашення заборгованості в рамках виконавчого провадження, колегія суддів вважає такі доводи безпідставними, оскільки скаржником не надано доказів на підтвердження зазначеного і вказані доводи не впливають на розгляд скарги у даній справі, оскільки предметом даної справи є оскарження дій державного виконавця при визначенні оцінки нерухомого майна,належного боржнику.
Інші доводи, наведені ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом апеляційного перегляду, однак на правильність висновків суду першої інстанції щодо вирішення справи по суті не впливають. 
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції – залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 270, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Жашківського районного суду Черкаської області від 04 березня 2026 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Дмитра Анатолійовича, стягувач: ОСОБА_2 – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча        О.В. Карпенко

Судді     О.М. Новіков

Л.І. Василенко

(повний текст постанови суду виготовлено 06 травня 2026 року)