ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2026 року	Львів	Справа № 260/5151/25 пров. № А/857/37943/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючої судді	Хобор Р. Б.,	
суддів:	Бруновської Н. В., Запотічного І. І., 	
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2025 року, що ухвалив суддя Дору Ю.Ю., у місті Ужгороді, у справі № 260/5151/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, - 

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України, у якому просить суд:
1. Визнати протиправною бездіяльність Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України щодо не проведення нарахування грошового забезпечення ОСОБА_1 у період з 29.01.2020 року по 19.05.2023 року, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року.
2. Зобов`язати Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 належних йому сум грошового забезпечення (посадового окладу, окладу за військовим званням, відсоткової надбавки за вислугу років, а також щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премії), виходячи з посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, обчисленого шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, а саме: встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020, на відповідний тарифний коефіцієнт, за період з 29.01.2020 року по 31.12.2020 рік; встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01.01.2021, на відповідний тарифний коефіцієнт, за період з 01.01.2021 року по 31.12.2021 рік; встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022, на відповідний тарифний коефіцієнт, за період з 01.01.2022 року по 31.12.2022 рік; встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт, за період з 01.01.2023 року по 19.05.2023 року, з урахуванням виплачених сум, без урахування відрахувань податків та зборів.
3. Зобов`язати Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України нарахувати та ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати грошового забезпечення з моменту коли ОСОБА_1 набув право на виплату по день фактичної виплати.

18 серпня 2025 року Закарпатський окружний адміністративний суд прийняв рішення, яким вирішив адміністративний позов задовольнити повністю.
Визнати протиправною бездіяльність Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України щодо не проведення нарахування грошового забезпечення ОСОБА_1 у період з 29.01.2020 року по 19.05.2023 року, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року.
Зобов`язати Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 належних йому сум грошового забезпечення (посадового окладу, окладу за військовим званням, відсоткової надбавки за вислугу років, а також щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премії) за період з 29.01.2020 року по 19.05.2023 року виходячи з посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, обчисленого шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, а саме: встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020, на відповідний тарифний коефіцієнт, за період з 29.01.2020 року по 31.12.2020 рік; встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01.01.2021, на відповідний тарифний коефіцієнт, за період з 01.01.2021 року по 31.12.2021 рік; встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022, на відповідний тарифний коефіцієнт, за період з 01.01.2022 року по 31.12.2022 рік; встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт, за період з 01.01.2023 року по 19.05.2023 року, з урахуванням виплачених сум.
Зобов`язати Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати грошового забезпечення за період з 29.01.2020 року по 19.05.2023 року по день фактичної виплати. 
Приймаючи це рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на перерахунок грошового забезпечення у 2020-2023 роках, виходячи із розміру посадового окладу та окладу за військове звання, які обчислені, шляхом множення прожиткового мінімуму, станом на 01 січня 2020 року, 01 січня 2021 року, 01 січня 2022 року, 01 січня 2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт. Крім цього, Закон України “Про державний бюджет на 2020 рік”, Закон України “Про Державний бюджет України на 2021 рік”, Закон України “Про Державний бюджет України на 2022 рік”, Закон України “Про Державний бюджет України на 2023 рік” не містять застережень, щодо застосування, при обрахунку грошового забезпечення, прожиткового мінімуму на поточний рік.
Не погодившись із рішенням суду, його оскаржив відповідач, подавши апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову про відмову у задоволенні позову.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач посилається на те, що скасування пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року № 103 “Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби та деяким іншим категоріям осіб”, яким внесено зміни у пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” від 30.08.2017 року № 704, не поновлює дію попередніх норм права.
Заслухавши суддю – доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.
Суд першої інстанції встановив те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в період з серпня 1986 року по квітень 2024 року проходив військову службу на посадах у підрозділах Збройних Сил України, які перебували на господарському та фінансовому забезпечені у Фінансовому управлінні Генерального штабу Збройних Сил України.
Відповідно до наказу Начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 30 квітня 2024 року № 90 ОСОБА_1 , звільненого наказом Міністра оборони України від 23 квітня 2024 року № 593 у відставку за підпунктом «б», відповідно до пункту третього частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», з 30 квітня 2024 року виключено зі списків особового складу.
У період проходження позивачем військової служби з 29.01.2020 року по 19.05.2023 року, нарахування та виплата грошового забезпечення Позивача проводилась відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб». Тобто визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим званням визначено шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.
30 травня 2025 року позивач звернувся до відповідача із заявою, зокрема про 1. перерахунок та виплату ОСОБА_1 належних йому сум грошового забезпечення (посадового окладу, окладу за військовим званням, відсоткової надбавки за вислугу років, а також щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премії), виходячи з посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, обчисленого шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, а саме: встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020, на відповідний тарифний коефіцієнт, за період з 29.01.2020 року по 31.12.2020 рік; встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01.01.2021, на відповідний тарифний коефіцієнт, за період з 01.01.2021 року по 31.12.2021 рік; встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022, на відповідний тарифний коефіцієнт, за період з 01.01.2022 року по 31.12.2022 рік; встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт, за період з 01.01.2023 року по 19.05.2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, за період з 01.01.2024 року по 30.04.2024 року, з урахуванням виплачених сум, без урахування відрахувань податків та зборів.
24 червня 2025 року позивач отримав відповідь Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України від 24 червня 2025 року №305/2643, відповідно якої грошове забезпечення Позивача виплачувалось згідно постанови КМУ від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та зазначено, що оклад за військовим званням розраховувався виходячи з розміру 1762 грн..
Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно – правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого. 
30 серпня 2017 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”, якою збільшено розмір грошового забезпечення військовослужбовців (далі - Постанова № 704).
Відповідно до п. 10 постанови № 704, ця постанова набирає чинності з 01 січня 2018 року.
Постановою № 704, зокрема, затверджено: тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1; схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.
Пунктом 4 постанови № 704 в редакції, чинній на момент прийняття постанови, визначено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначалися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
У свою чергу, у пункті 1 приміток Додатку 1 до постанови № 704 закріплено, що посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли посадовий оклад визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень.
У примітці Додатку 14 постанови № 704 визначено, що оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли розмір окладу визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень.
З 24 лютого 2018 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 “Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб” (далі - Постанова № 103), пунктом 6 якої, пункт 4 постанови № 704 викладено в новій редакції, яка передбачає, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.
В подальшому, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 року по справі № 826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови № 103.
Отже, з 29.01.2020 року (дня набрання законної сили рішенням суд у справі № 826/6453/18) діє редакція пункту 4 Постанови № 704, яка діяла до зазначених змін, і запроваджувала алгоритм розрахунку посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Таким чином з 29.01.2020 року, розрахунковими величинами для визначення розміру посадових окладів та окладів за спеціальним (військовим) званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу, є прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року та відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Пунктом 8 Прикінцевих положень Закону України від 23.11.2018 року № 2629-VIII “Про Державний бюджет України на 2019 рік” було установлено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 1 січня 2018 року.
У свою чергу, Закон України “Про державний бюджет на 2020 рік”, Закон України “Про Державний бюджет України на 2021 рік”, Закон України “Про Державний бюджет України на 2022 рік”, Закон України “Про Державний бюджет України на 2023 рік” таких застережень щодо застосування як розрахункової величини для визначення, зокрема, грошового забезпечення, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2018 року на 2020-2023 роки, відповідно, не містять.
Разом з цим, апеляційний суд наголошує на тому, що Кабінет Міністрів України не уповноважений та не вправі встановлювати розрахункову величину для визначення посадових окладів із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який не відповідає нормативно-правовим актам вищої юридичної сили, а саме Закону № 2017-III та Закону України “Про державний бюджет на 2020 рік”, Закону України “Про Державний бюджет України на 2021 рік”, Закону України “Про Державний бюджет України на 2022 рік”, Закону України “Про Державний бюджет України на 2023 рік”.
Отже, розрахунковою величиною для визначення розміру посадового окладу та окладу за спеціальним (військовим) званням позивача, є прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений Законом України “Про Державний бюджет України на 2021 рік” станом на 01 січня 2021 року, Законом України “Про Державний бюджет України на 2022 рік” станом на 01 січня 2022 року, Законом України “Про Державний бюджет України на 2023 рік” станом на станом на 01 січня 2023 року.
Таким чином, враховуючи те, що з 29.01.2020 року по 19.05.2023 року відповідач, при визначенні розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням позивача, протиправно не врахував розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, станом на січень 2020 року, січень 2021 року, січень 2022 року, січень 2023 року,, як розрахункову величину, то грошове забезпечення за ці роки відповідач виплатив у меншому розмірі, ніж визначено законодавством.
Наведене свідчить про те, що позивач має право на перерахунок грошового забезпечення за спірний період, виходячи із посадового окладу та окладу за військовим званням, які розраховані, шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого:
- Законом України Про державний бюджет України на 2020 рік, станом на 01 січня 2020 року, під час розрахунку грошового забезпечення за 2020 рік; 
- Законом України Про державний бюджет України на 2021 рік, станом на 01 січня 2021 року, під час розрахунку грошового забезпечення за 2021 рік; 
- Законом України Про Державний бюджет України на 2022 рік, станом на 01 січня 2022 року під час розрахунку грошового забезпечення за 2022 рік; 
- Законом України Про Державний бюджет України на 2023 рік, станом на 01 січня 2023 року, під час розрахунку грошового забезпечення за 2023 рік. 
На такий перерахунок позивач має право з 29.01.2020 року, тобто з дня набрання законної сили рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 826/6453/18.
Враховуючи викладене вище апеляційний суд вважає, що, при виплаті грошового забезпечення за період з 29.01.2020 року по 19.05.2023 року, відповідач діяв протиправно.
Відповідно до п. 1 ст. 10-1 Закону № 2011-XII, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.
Згідно абз. 3 п. 1 4 ст. 10-1 Закону № 2011-XII у рік звільнення військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України “Про розвідку”, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Отже, виплата грошового забезпечення, а також щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премії, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, та грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки безпосередньо залежить від розміру посадового окладу та окладу за військовим званням.
Таким чином, враховуючи те, що з 29 січня 2020 року відповідач, при визначенні розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням позивача у 2020-2023 роках, протиправно не врахував розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, станом на 1 січня 2020 року, 1 січня 2021 року, 1 січня 2022 року, 1 січня 2023 року, як розрахункову величину, то грошове забезпечення, також щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії протягом 2020-2023 років, відповідач виплатив у меншому розмірі, ніж визначено законодавством.
Наведені висновки є підставою для задоволення позову у відповідній частині.
Перевіряючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовної вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити позивачу компенсацію втрат доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, апеляційний суд зазначає таке.
Стаття 2 Закону України “Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати” від 19.10.2020 № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) визначає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі № 2050-ІІІ слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Відповідно до статті 3 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Згідно зі статтею 4 Закону № 2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що відповідно до Закону № 2050-ІІІ компенсація частини доходів проводиться тільки у випадку, якщо такі доходи були нараховані, але були затриманні строки їх виплати.
Оскільки нарахування та виплати позивачу спірних виплат не відбулося, то вказані вимоги є передчасними.
Таким чином апеляційний суд дійшов висновку, що у заодоленні вказаних позлвних вимог необхідно відмовити.
Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Зважаючи на те, що суд першої інстанції при прийнятті рішення не правильно застосував норми матеріального права в частині позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити позивачу компенсацію втрат доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, рішення суду першої інстанції у відповідній частині необхідно скасувати та прийняти постанову про відмову в задоволенні позову у цій частині.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення, в іншій частині позовних вимог, з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, в іншій частині позовних вимог, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції у відповідній частині - без змін.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України задовольнити частково.
Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2025 року у справі № 260/5151/25, в частині позовних вимог про зобов`язання Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України нарахувати і виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати грошового забезпечення по день фактичної виплати, скасувати, та прийняти в цій частині постанову, відповідно до якої в задоволенні позову, у відповідній частині позовних вимог, відмовити.
В іншій частині рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2025 року у справі № 260/5151/25 залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення.
Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуюча суддя	 	Р. Б. Хобор 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	І. І. Запотічний