26.06.2026 Справа № 756/3744/26

Справа № 756/3744/26
Провадження № 2-о/756/222/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2026 року Оболонський районний суд м.Києва в складі:
головуючого судді:  Майбоженко А.М.,
секретаря:  Приходько К.А..,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Оболонська районна в місті Києві державна адміністрація про встановлення факту, що має юридичне значення,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. 
В обґрунтування заяви зазначила, що 03 лютого 2026 року державним реєстратором прийнято рішення № 83126787 про відмову у проведенні державної реєстрації права власності на садовий будинок АДРЕСА_1 .
Підставою для відмови стала наявність розбіжності у назві садового товариства, зазначеній у договорі дарування садового будинку від 21 жовтня 2005 року, посвідченому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Перевертуном О.Ю. за реєстровим №1839. 
Так, у договорі дарування зазначено садове товариство «Дніпровське-2», тоді як правильною та зареєстрованою назвою юридичної особи є САДІВНИЧЕ ТОВАРИСТВО «САДОВЕ ТОВАРИСТВО "ДНІПРОВСЬКИЙ-2"» (код ЄДРПОУ 23391256).
Заявниця зазначає, що така розбіжність має характер технічної помилки та унеможливлює проведення державної реєстрації права власності на належний їй об`єкт нерухомого майна. При цьому право власності на вказаний садовий будинок було набуте заявницею на підставі договору дарування садового будинку від 21 жовтня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Перевертуном О.Ю. за реєстровим №1839, та зареєстроване у встановленому законом порядку до 01 січня 2013 року, що підтверджується Витягом з Державного реєстру правочинів №1631847. Оригінал зазначеного правовстановлюючого документа знаходиться у заявниці.
Посилаючись на те, що внесення змін до договору дарування в позасудовому порядку є неможливим, а наявна розбіжність перешкоджає реалізації її права на державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, заявниця просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що у догворі дарування садового будинку від 21.10.2005, посвідченому приватним нотаріусом КМНО Перевертуном О.Ю. за реєстровим №1839 зазначення назви садового товариства «Дніпровське-2» є опискою, а правильною назвою юридичної особи є Садівниче товариство «Садове товариство «Дніпровський-2» (код ЄДРПОУ 23391256).
Учасники справи до суду не з`явились, суд ухвалив розглядати справу за їх відсутності.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що право власності на садовий будинок АДРЕСА_1 набуте ОСОБА_1 на підставі договору дарування садового будинку від 21 жовтня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Перевертуном О.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за №1839.
Зазначений правочин був зареєстрований у встановленому законодавством порядку, що діяв до 01 січня 2013 року, про що свідчить Витяг з Державного реєстру правочинів №1631847.
Оригінал договору дарування знаходиться у заявниці.
Із рішення державного реєстратора №83126787 від 03.02.2026 року вбачається, що заявниці відмовлено у проведенні державної реєстрації права власності у зв`язку з розбіжністю у написанні назви садового товариства в правовстановлюючому документі.
З матеріалів справи вбачається, що у Витязі з Державного реєстру правочинів, державному акті на право власності на земельну ділянку, відомостях Державного земельного кадастру та інших документах щодо спірного майна зазначена назва садівничого товариства «Дніпровський-2».
Листом Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації підтверджено, що юридична особа з назвою «Дніпровське-2» у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб відсутня. Водночас зареєстрованою та чинною юридичною особою є САДІВНИЧЕ ТОВАРИСТВО «САДОВЕ ТОВАРИСТВО "ДНІПРОВСЬКИЙ-2"» (код ЄДРПОУ 23391256).
З листа Садівничого товариства «Дніпровський-2» вбачається, що садовий будинок АДРЕСА_1 закріплений за ОСОБА_1 з 21 жовтня 2005 року саме на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Перевертуном О.Ю. за реєстровим №1839. Також товариством підтверджено, що ОСОБА_1 є членом Садівничого товариства «Дніпровський-2» та товариство здійснює свою діяльність виключно під зазначеною назвою.
Згідно з архівною довідкою Київського державного нотаріального архіву у фондах архіву міститься нотаріальна справа щодо договору дарування садового будинку від 21 жовтня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Перевертуном О.Ю. за реєстровим №1839. Крім того, з копії свідоцтва про право власності, яке міститься у зазначеній нотаріальній справі та було правовстановлюючим документом для укладення договору дарування, вбачається, що садовий будинок АДРЕСА_1 розташований саме на території СТ «ДНІПРОВСЬКИЙ-2».
Таким чином, документ, на підставі якого відчужувався спірний об`єкт нерухомості, містив правильне зазначення назви садівничого товариства, що додатково підтверджує відсутність будь-якої невизначеності щодо місцезнаходження об`єкта нерухомого майна та свідчить про технічний характер розбіжності, допущеної при посвідченні договору дарування.
Отже, сукупністю наявних у справі доказів підтверджується, що садовий будинок АДРЕСА_1 , зазначений у договорі дарування від 21 жовтня 2005 року, та садовий будинок АДРЕСА_1 , розташований на території САДІВНИЧОГО ТОВАРИСТВА «САДОВЕ ТОВАРИСТВО "ДНІПРОВСЬКИЙ-2"», є одним і тим самим об`єктом нерухомого майна.
Судом також встановлено, що заявницею були вжиті заходи щодо усунення вказаної розбіжності в позасудовому порядку.
З відповіді Міністерства юстиції України вбачається, що нотаріальну діяльність приватного нотаріуса Перевертуна О.Ю. припинено.
Київський державний нотаріальний архів повідомив про відсутність повноважень щодо внесення виправлень до нотаріально посвідченого договору дарування.
Таким чином, судом встановлено, що усунення виявленої розбіжності у правовстановлюючому документі в позасудовому порядку є неможливим, а чинним законодавством не передбачено іншого ефективного механізму захисту права заявниці.
Відповідно до частини другої статті 5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної вимоги може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Суд враховує, що встановлення факту безпосередньо пов`язане з реалізацією заявницею її майнового права на державну реєстрацію права власності на належний їй об`єкт нерухомого майна. При цьому чинним законодавством не передбачено іншого порядку усунення виявленої розбіжності у правовстановлюючому документі, а внесення відповідних змін до договору дарування в позасудовому порядку є неможливим у зв`язку з припиненням нотаріальної діяльності нотаріуса, який посвідчував зазначений правочин.
За таких обставин, належним та ефективним способом захисту майнового права заявниці, на думку суду, є встановлення факту належності заявниці правовстановлюючого документа, а саме договору дарування садового будинку АДРЕСА_2 . Наявність розбіжності у написанні назви садівничого товариства стала перешкодою для проведення державної реєстрації права власності на спірний об`єкт нерухомого майна.
Відповідно до пункту 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі встановлювати факт належності особі правовстановлюючих документів у випадках, коли орган, який видав документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» N5 від 31 березня 1995 року суди повинні мати на увазі, що факт володіння громадянином жилим будинком на праві власності встановлюється судом, якщо у заявника був правовстановлюючий документ на цей будинок, але його втрачено і немає можливості підтвердити наявність права власності не в судовому порядку. В таких справах заявник має подати докази про відсутність можливості одержання чи відновлення відповідного документу про право власності та про те, що на підставі цього документа жилий будинок належав йому на праві власності.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі N 916/1608/18 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що це правило за аналогією закону має застосовуватися не тільки у випадках, коли власник втратив документ, який засвідчує його право власності, а й у випадках, коли наявні в нього документи не дають змоги беззаперечно підтвердити своє право власності на нерухоме майно (зокрема тоді, коли з документа вбачається право власності особи, але не випливає однозначно, що майно є саме нерухомістю), але лише за умови, що право на майно не зареєстроване за іншою особою.
Відповідно до статті 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження є видом непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. 
Частиною першою статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Враховуючи, що право власності заявниці на садовий будинок виникло на підставі договору дарування від 21 жовтня 2005 року та було зареєстроване у встановленому на той час порядку, наявність розбіжності у написанні назви садівничого товариства у зазначеному правовстановлюючому документі фактично унеможливлює проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.
Оскільки сукупністю досліджених доказів підтверджується, що договір дарування садового будинку від 21 жовтня 2005 року за реєстровим №1839 стосується саме садового будинку АДРЕСА_1 , розташованого на території САДІВНИЧОГО ТОВАРИСТВА «САДОВЕ ТОВАРИСТВО "ДНІПРОВСЬКИЙ-2"», а інший порядок усунення виявленої розбіжності відсутній, суд доходить висновку про наявність правових підстав для встановлення факту належності заявниці зазначеного правовстановлюючого документа.
При цьому судом встановлено відсутність спору про право, оскільки право власності заявниці на спірний садовий будинок ніким не оспорюється, а звернення до суду зумовлене виключно необхідністю усунення перешкод у реалізації права на державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно.
Керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 81, 259, 263, 264, 265, 293, 294 ЦПК України, суд -
У Х В А Л И В:
Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Оболонська районна в місті Києві державна адміністрація про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.
Встановити факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 договору дарування садового будинку АДРЕСА_2 , посвідченого 21 жовтня 2005 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Перевертуном О.Ю. за реєстровим № 1839.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.М. Майбоженко