П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2026 року м. Київ

Справа № 753/1652/25
Апеляційне провадження №22-ц/824/3323/2026

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.
суддів: Желепи О.В., Поліщук Н.В.
за участю секретаря Липченко О.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва, ухваленого під головуванням судді Шаповалової К.В. 16 вересня 2025 року в м. Києві, у справі за позовом Київської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ісламгулова Аделя Рашидівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Герасименко Наталія Миколаївна про усунення перешкод у володінні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом скасування рішення про державну реєстрацію права приватної власності, припинення права власності, звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її у придатний для використання стан,

В С Т А Н О В И В

Короткий зміст позовних вимог.

У січні 2025 року Київська міська рада звернулася у суд вищевказаним позовом у якому просила усунути перешкоди власнику - територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради у володінні та розпорядженні земельною ділянкою(кадастровий номер 8000000000:90:281:0143) орієнтовною площею 0,10 га шляхом: 
§ скасування рішення приватного нотаріуса Герасименко Н.М. про державну реєстрацію права власності від 18 квітня 2024 року № 72676371 на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 2408301080000) за ОСОБА_1 
§ припиненням права власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2408301080000) за адресою АДРЕСА_1 .
§ зобов`язання ОСОБА_1 знести об`єкт самочинного будівництва: житлову будівлю, загальною площею 45,2 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
§ зобов`язання ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку (кадастровий номер 8000000000:90:281:0143) орієнтовною площею 0,10 га за адресою: АДРЕСА_1 та повернути її Київській міській раді, привівши у придатний для використання стан.
В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що Київській міській раді з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стало відомо, що приватним нотаріусом КМНО Ісламгуловою А.Р. було прийнято рішення від 14 липня 2021 року № 59273755 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким за ОСОБА_2 зареєстровано право приватної власності на об`єкт нерухомого майна, а саме: житловий будинок, загальною площею 45,2 кв. м., що розташований на земельній ділянці (кадастровий номер 8000000000:90:281:0143) площею 0,10 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Підставою для винесення даного рішення стали технічний паспорт, серія та номер: 394/2021, виданий 11 червня 2021 року ТОВ «ЄЮБ ГРИВНА-ПЛЮС»; довідка про показники об`єкта нерухомого майна, серія та номер: ПБ-2021 №394/2021, видана ТОВ «ЄЮБ ГРИВНА-ПЛЮС»; інформаційна довідка, серія та номер: ПБ-2021 №905, видана 04 червня 2021 року КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації». 
Надалі, приватним нотаріусом КМНО Герасименко Н.М. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 18 квітня 2024 року № 72676371, яким за ОСОБА_1 зареєстровано приватну власність на об`єкт нерухомого майна, а саме житловий будинок, загальною площею 45,2 кв. м., що розташований на земельній ділянці (кадастровий номер 8000000000:90:281:0143) площею 0,10 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Підставою винесення даного рішення став договір дарування, серія та номер: 1376, виданий 18 квітня 2024 року, видавник - приватний нотаріус КМНО Герасименко Н.М. 
Київська міська рада наголошує на тому, що зазначений об`єкт нерухомого майна розташований на земельній ділянці площею 0,10 га (кадастровий номер 8000000000:90:281:0143) за адресою: АДРЕСА_1 , належить до земель комунальної форми власності територіальної громади міста Києва. Київська міська рада жодних рішень щодо передачі вказаної земельної ділянки у власність чи користування не приймала. Дані факти свідчать про вчинення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дій, направлених на заволодіння земельною ділянкою у незаконний спосіб та поза межами встановленого законодавством України порядку набуття прав земель комунальної власності у місті Києві. Київська міська рада вважає, що наявні усі підстави для усунення перешкод у володінні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом скасування рішення про державну реєстрацію права приватної власності, припинення права власності, знесення об`єкта нерухомого майна та приведення її у придатний для використання стан, у зв`язку із чим звертається із даним позовом до суду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16 вересня 2025 року позовні вимоги Київської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , приватний нотаріус КМНО Ісламгулова А.Р., приватний нотаріус КМНО Герасименко Н.М. про усунення перешкод у володінні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом скасування рішення про державну реєстрацію права приватної власності, припинення права власності, звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її у придатний для використання стан задоволено частково. 
Припинено право володіння (право власності) ОСОБА_1 нерухомим майном - житловим будинком загальною площею 45,2 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 72676371 від 18 квітня 2024 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2408301080000).
Усунуто перешкоди у користуванні земельною ділянкою комунальної власності з кадастровим номером 8000000000:90:281:0143 за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_1 знести об`єкт самочинного будівництва - житлову будівлю загальною площею 45,2 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 та привести земельну ділянку у придатний для використання стан. 
В іншій частині позовних вимог відмовлено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Київської міської ради судовий збір у розмірі 9084 грн.
Задовольняючи позов в частині припинення права володіння та зобов`язання ОСОБА_1 знести об`єкт самочинного будівництва - житлову будівлю загальною площею 45,2 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 з приведенням земельної ділянки у придатний для використання стан, районний суд виходив з того, що відповідачем не надано доказів реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:90:281:0143 на якій здійснено самочинне будівництво.
Судом вказано, що відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів на спростування тверджень позивача, зокрема того, що житловий будинок загальною площею 45,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , не є самочинним будівництвом та дійсно побудована до 05 серпня 1992 року. Зокрема, відповідачем не було надано документів, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, а також документу на присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси та не спростовано докази, надані позивачем.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги.

Не погодилась із вказаним рішенням суду відповідач ОСОБА_1 її представником подано апеляційну скаргу, в якій він посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушенням норм процесуального права.
Вказує, що позивачем не надано доказів порушення його права, а також неправильно обрано спосіб захисту та як наслідок, у задоволенні вказаних вище вимог суд першої інстанції мав відмовити повністю.
Звертає увагу на факт, який був неврахований судом першої інстанції, а саме - з 1992 року по теперішній час Наказом держплемзаводу «Бортничі» третій особі було виділено 20 соток землі у постійне користування, зазначений наказ є безстроковим, станом на час розгляду справи у суді, він не визнаний не дійсним, а тому третя особа продовжує користуватися зазначеною земельною ділянкою, яка у 2014 році була розділена навпіл та пізніше одній з цих земельних ділянок було присвоєно кадастровий номер - 800000090:281:0014 та передано у приватну власність ОСОБА_3 , а другій було присвоєно кадастровий номер - 8000000000:90:281:0143 на підставі розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 .
Зазначає, що районний суд враховуючи, що дана справа є складною, а вирішення питання про знесення самочинного будівництва, як крайньої міри чи можливість перебудови самочинно побудованої будівлі, а також встановлення всіх інших обставин справи та як результат позбавлення відповідача права власності на свою будівлю, потребують спеціальних знань, мав призначити відповідну судову будівельно-технічну експертизу у справі згідно з вимогами ЦПК України, однак цього зроблено не було.
У зв`язку з чим представник відповідача просить рішення районного суду скасувати та ухватити нове судове рішення про відмову в позові та вирішити питання судових витрат.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи та процесуальні дії суду.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить законне та обґрунтоване рішення районного суду залишити без змін, а апеляційну скаргу доводи якої є безпідставними залишити без задоволення.

В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Мінченко В.М. підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просив про її задоволення.
Представник позивача - ОСОБА_8. в судовому засіданні 11 лютого 2026 року заперечував проти доводів апеляційної скарги, вказуючи на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Після оголошення перерви представник позивача в судове засідання не з`явився. Позивач про наступну дату судового розгляду був повідомлений належним чином, причини неявки суду повідомлені не були. А тому колегія суддів вважала за можливе завершити розгляд справи у відсутність сторони позивача. 
Треті особи: ОСОБА_2 , приватний нотаріус КМНО Ісламгулова А.Р., приватний нотаріус КМНО Герасименко Н.М. повідомлялись про розгляд справи в порядку визначеному процесуальним законом порядку, в судове засідання не з`явились, причини неявки суду повідомлені не були. Керуючись положеннями ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважала, що їх неявка не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом. 

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що в порядку ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції за змістом оскаржується відповідачем лише в частині задоволених вимог, тому в іншій частині рішення суду не становить предмет апеляційного перегляду, так як виходить за межі доводів апеляційної скарги. 

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів виходить з такого.

Фактичні обставини справи.

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно : 
14 липня 2021 року приватним нотаріусом КМНО як державним реєстратором прийнято рішення № 59273755 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким за ОСОБА_2 (третя особа) зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна, а саме: житловий будинок загальною площею, 45,2 кв.м., який розташований на земельній ділянці кадастровий номер 8000000000:90:281:0143, площею 0,10 га за адресою: АДРЕСА_1 . Підставою визначено : технічний паспорт, серія та номер: 394/2021, виданий 11 червня 2021 року ТОВ «ЄЮБ ГРИВНА-ПЛЮС»; довідка про показники об`єкта нерухомого майна, серія та номер: ПБ-2021 №394/2021, видана ТОВ «ЄЮБ ГРИВНА-ПЛЮС»; інформаційна довідка, серія та номер: ПБ-2021 №905, видана 04 червня 2021 року КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації»
18 квітня 2024 року приватним нотаріусом КМНО Герасименко Н.М. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 72676371, яким за ОСОБА_1 зареєстровано приватну власність на об`єкт нерухомого майна, а саме житловий будинок, загальною площею 45,2 кв. м., що розташований на земельній ділянці (кадастровий номер 8000000000:90:281:0143) площею 0,10 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Підставою визначено договір дарування, серія та номер: 1376, виданий 18 квітня 2024 року, видавник - приватний нотаріус КМНО Герасименко Н.М. (т.1 а.с.55-56)
Відповідно до матеріалів космічного знімання на відповідну територію, які були долучені до позовної заяви, у період з 2005 по 2020 рік земельна ділянка за кадастровим номером 8000000000:90:281:0143 вільна від будь-яких забудов, забудови знаходяться на іншій земельній ділянці, в яку входить спірна земельна ділянка 8000000000:90:281:0143, а вже в 2021 році на цій земельній ділянці здійснюється певна забудова. (т.1 а.с.57-74)
Згідно витягу з Державного земельного кадастру від 09 жовтня 2024 року земельна ділянка з кадастровим номером 8000000000:90:281:0143 належить до земель житлової та громадської забудови для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель. Державна реєстрація здійснена на підставі технічної документації із земелустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі 07 березня 2024 року ФОП ОСОБА_4 . Відомості про право власності чи право користування відсутні. (т.1 а.с.76-83)
З листа Департаменту земельних ресурсів від 11 червня 2024 року адресованого ОСОБА_5 вбачається, що вона 09 травня 2024 року зверталась з клопотанням щодо надання дозволу на розробку проєкту землеустрою стосовно відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . 
За наявною в Департаменті інформацією документація із землеустрою, на підставі якої земельна ділянка (кадастровий номер 8000000000:90:281:0143) сформована та зареєстрована в Державному земельному кадастрі Київською міською радою в установленому порядку не затверджувалась, рішення про передачу зазначеної земельної ділянки у власність або у користування (оренду) будь-яким фізичним або юридичним особам за поданням Департаменту Київська міська рада не приймала.
Враховуючи зазначене, Департамент повідомив, що подальша підготовка проєкту рішення Київської міської ради про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки буде можливою після документального підтвердження законності виникнення та експлуатації об`єкту нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці. (т.1 а.с.75)
На виконання ухвали суду першої інстанції від 31 січня 2025 року, Департамент з питань реєстрації надав копії реєстраційної справи № 240831080000, з якої вбачається, що із заявою про реєстрацію житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 звернулась ОСОБА_2 . При цьому в заяві кадастровий номер земельної ділянки вказаний не був. (т.1 а.с. 94-97, 116-120)
До заяви були долучені в копіях: 
§ технічний паспорт, складеного ТОВ «ЄЮБ Гривна-Плюс» на замовлення ОСОБА_2 11 червня 2021 року, щодо будинку за адресою: АДРЕСА_2 , згідно з яким житловий будинок літ «А» має загальну площу 45,2 кв.м., рік будівництва визначений 1990 (т.1 а.с.121-126);
§ довідка КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 04 червня 2021 року, згідно з якою житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 на праві власності не зареєстрований (т.1 а.с.127) 
§ довідка ТОВ «ЄЮБ Гривна-Плюс» від 11 червня 2021 року про показники об`єкта нерухомого майна, де зазначено, що проведено інвентаризацію житлового будинку літ «А» за адресою: АДРЕСА_1 , яка знаходиться у власності ОСОБА_2 . Рекомендована поштова адреса: АДРЕСА_1 . Обстеженнями від 11 червня 2021 року з перемірами та підрахунком площі визначеного об`єкту нерухомості встановлено, що за даною адресою розташовано житловий будинок загальною площею 45,2 кв.м, житловою площею 33,8 кв.м., який побудовано господарчим способом орієнтовно в 1990 році та не є самочинним будівництвом і не потребує додаткового введення в експлуатацію (т.1 а.с. 128)
14 липня 2021 року приватним нотаріусом КМНО як державним реєстратором прийнято рішення № 59273755 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким за ОСОБА_2 (третя особа) зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна, а саме: житловий будинок загальною площею, 45,2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 . (т.1 а.с. 136-137)
18 квітня 2024 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладеного договір дарування серія та номер 1376, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Герасименко Н.М., житлового будинку загальною площею 45,2 кв. м, за адресою: АДРЕСА_2 . У п. 3 цього договору зазначено, що житловий будинок з господарською спорудою розташований на земельній ділянці площею 0,1000 га, кадастровий номер 8000000000:90:281:0143, вид цільового призначення земельної ділянки - 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , право власності (користування) на яку не зареєстровано. (т.1 а.с.140-143)
На його підставі 18 квітня 2024 року приватним нотаріусом КМНО Герасименко Н.М. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 72676371, яким за ОСОБА_1 зареєстровано приватну власність на об`єкт нерухомого майна, а саме житловий будинок, загальною площею 45,2 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.139,144-152)
Відповідно до листа Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 22 травня 2025 року № 073-1706, Департамент не видавав, не реєстрував документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта за адресою: АДРЕСА_2 кадастровий номер земельної ділянки 8000000000:90:281:0143. (т.2 а.с.37)
Департамент містобудування та архітектури Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) у листі від 28 травня 2025 року вказав, що за даними електронної бази документообігу, даними Міської інформаційно-аналітичної системи забезпечення містобудівної діяльності «Містобудівний кадастр м. Києва», містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , не надавалась. (т.2 а.с.38-39)
Дарницька районна у м. Києві державна адміністрація у листі від 20 травня 2025 року повідомила, що після проведення архівного пошуку розпоряджень про присвоєння адреси об`єктам нерухомого майна, а саме: АДРЕСА_1 , не виявлено. Також вказано, що стосовно присвоєння поштової адреси, заяв в установленому порядку не надходило, відповідно розпорядження райдержадміністрації про присвоєння поштової адреси не видавалось. (т.2 а.с.40-41)
КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» в листі від 16 травня 2025 року повідомило, що за адресою: АДРЕСА_2 нерухоме майно на праві власності не зареєстровано. (т.2 а.с.42-43)

З матеріалів справи також вбачається, що наказом «ГОСПЛЕИЗАВОД «БОРТНИЧІ» від 12 березня 1969 року було визначено виділити садову земельну ділянку в АДРЕСА_1 площею 0,25 га проживаючій за даною адресою ОСОБА_6 (т.2 а.с.10)
Згідно з наказом «ГОСПЛЕИЗАВОД «БОРТНИЧІ» від 14 травня 1992 року ОСОБА_2 виділено земельну ділянку для будівництва житлового будинку в АДРЕСА_1 площею 0,20 га. (т.1 а.с.206)
Відповідно до рішення КМР від 12 липня 2012 року № 901/8238 ОСОБА_2 передано у приватну власність земельну ділянку 0,10 га по АДРЕСА_1 . (т.1 а.с.207-210)
Відповідно до свідоцтва про право власності від 08 лютого 2014 року № НОМЕР_1 за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер 8000000000:90:281:0014, за адресою: АДРЕСА_1 . (т.1 а.с.204-205)
Відповідно до копії технічного паспорту від 16 липня 2010 року на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться житловий будинок, загальною площею 70 кв.м., рік побудови 1972, сарай, літня кухня 21,6 кв.м., рік побудови 1955, туалет, погріб та гараж. (т.2 а.с.5-9)
Згідно нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_2 від 27 квітня 2012 року, остання надала згоду та не заперечувала проти відведення земельної ділянки у власність під забудову із лишків земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_7 (т.1 а.с.212)
Київська міська рада 12 вересня 2014 року ухвалила рішення № 212/212 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_3 на АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. (т.1 а.с.215-216)

Застосовані норми матеріального та процесуального права.

Земельний кодекс України, 1990 року, який був чинний до 01 січня 2002 року у частині першій та другій статті 19 визначав, що сільські, селищні Ради народних депутатів надають земельні ділянки у користування для всіх потреб із земель сіл, селищ, а також за їх межами для будівництва шкіл, лікарень, підприємств торгівлі та інших об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням населення (сфера послуг), сільськогосподарського використання, ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства, індивідуального житлового, дачного і гаражного будівництва, індивідуального і колективного садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, традиційних народних промислів.
Міська Рада народних депутатів надає земельні ділянки (крім ріллі і земельних ділянок, зайнятих багаторічними насадженнями) для будь-яких потреб у межах міста.
У статті 22 цього Кодексу було визначено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.
Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.
Статтею 23 цього Кодексу було визначено, що право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Відповідно до статті 78 Земельного кодексу України, 2001 року (далі ЗК України) Право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.
Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.
Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.
Особам (їх спадкоємцям), які мали у власності земельні ділянки до 15 травня 1992 року (з дня набрання чинності Земельним кодексом України), земельні ділянки не повертаються.
В силу частини першої та частини другої статті 83 ЗК України, 2001 року землі, які належать на праві власності територіальним громадам, є комунальною власністю.
У комунальній власності перебувають:
а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності;
б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування;
в) землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону.
В порядку визначеному частиною першою статті 116 ЗК України 2001 року громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Згідно з частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Стаття 212 ЗК України визначає, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. 
Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. 
Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства
Відповідно до частини першої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Згідно зі статтею 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною першою та другою статті 376 ЦК України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
Положеннями частини четвертої статті 376 ЦК України визначено, що якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.
Частина сьома статті 376 ЦК України вказує, що у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.
Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.
В порядку визначеному ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувача, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта.

Поняття реконструкції об`єкта нерухомості міститься в пункті 3 Державних будівельних норм України В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт», затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 22 липня 2009 року № 295, відповідно до якого реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій.

Відповідно до ст. 31 Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються:
1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою;
2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав.
Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об`єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об`єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність.
Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим.
Процедура державної реєстрації на новостворена майно врегульована Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2021 року, яка набрала чинності 25 травня 2021 року, були внесені до вказаного Порядку якими був виключений п. 42, що передбачав реєстрацію права власності житлових будинків, що закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року на підставі технічного паспорту та документу, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. 
Поряд з цим цією Постановою внесені зміни у п. 44 Порядку та визначено, що державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом об`єкт проводиться за наявності відомостей про його технічну інвентаризацію, що отримані державним реєстратором з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 680/214/16 вказала, що вже звертала увагу на те, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним із юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для підтвердження права власності, а самостійного значення для виникнення права власності немає. Така реєстрація визначає лише момент, з якого держава визнає та підтверджує право власності за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення такого права. Зміст приписів статті 376 ЦК України підтверджує неможливість застосування інших, ніж ті, що встановлені цією статтею, способів легітимізації (узаконення) самочинного будівництва та набуття права власності на такі об`єкти. Реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, яка його здійснила, не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного (див. постанову від 7 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13 (пункти 6.31-6.33)).
У постанові від 13 липня 2022 року у справі № 591/5429/18 Верховний Суд зробив висновок, що державна реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, не виключає можливість знесення такого об`єкта нерухомості в порядку, встановленому для самочинно побудованих об`єктів.
У постанові від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вже звертала увагу на важливість принципу superficies solo cedit (збудоване на поверхні слідує за землею). Принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства (пункт 8.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16). Тому не допускається набуття права власності на об`єкти нерухомого майна особою, яка не має права власності або іншого речового права на земельну ділянку, яке передбачає можливість набуття права власності на будівлі, споруди, розташовані на такій земельній ділянці.
У постанові від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/108 Велика Палата Верховного суду вказала на те, що не може вважатися добросовісною і особа, яка знала чи мала знати про набуття нею майна всупереч закону, зокрема про набуття земельної ділянки окремо від об`єкта нерухомості, який на ній розмішений, чи про набуття такого об`єкта окремо від земельної ділянки, якщо таке набуття не допускається в силу закону (див. п. 61).

За змістом частини першої - четвертої статті 12 ЦК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
У частині першій статті 81 ЦПК України також визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Положеннями ч. 3 ст. 102 ЦПК України визначено, що висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Верховний Суд у Постанові від 28 квітня 2022 року у справі № 521/10766/18 вказав на те, що згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає.
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд

З наведених обставин справи вбачається, що предметом спору у справі є земельна ділянка з кадастровим номером 8000000000:90:281:0143.
За даними Державного земельного кадастру вказана земельна ділянка належить до земель житлової та громадської забудови для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель. Державна реєстрація здійснена на підставі технічної документації із земелустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі 07 березня 2024 року. Відомості про право власності чи право користування відсутні. Також відсутнє визначення адреси цієї земельної ділянки.
Враховуючи відсутність даних про відсутність передачі земельної ділянки у користування чи у власність фізичним чи юридичним особам, позивач стверджує про її належність до земель комунальної власності.
Сторона відповідача вказує на те, що ця земельна ділянка була виділена її родичам, а саме у 1969 року її бабі ОСОБА_6 в межах земельної ділянки 0,25 га, а згодом у 1992 році її матері ОСОБА_2 в межах земельної ділянки 20 га, за адресою АДРЕСА_1 . На підтвердження цих обставин стороною відповідача були надані копії наказів «ГОСПЛЕИЗАВОД «БОРТНИЧІ» від 12 березня 1969 року та від 14 травня 1992 року. Разом з тим прийняттям наказу у 1992 році фактично були змінені правовідносини, що існували до цього, а тому посилання на виділенні землі у 1969 році не можуть бути прийнято до уваги суду. 
Виходячи з положень ст. 19 Земельного кодексу України, 1990 року, який був чинний станом на 1992 року, повноваження щодо передачі земельні у користування чи у власність громадян належали сільським, селищним, міським Радам народних депутатів. Даних про прийняття таким органом рішення про передачу спірної земельної ділянки у користування матеріали справи не містять. А тому доводи апеляційної скарги сторони відповідача про виникнення у первісного власника права користування землею у 1992 році слід визнати безпідставними.
В 2012-2014 роках ОСОБА_2 набула право власності на земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер 8000000000:90:281:0014, за адресою: АДРЕСА_1 .
Також в 2014 році, а саме 12 вересня 2014 року Київська міська рада ухвалила рішення № 212/212 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_3 на АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.
Однак, на виконання цього рішення проект землеустрою розроблений так і не був, що було визнано стороною відповідача в ході розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції. При цьому слід звернути увагу, що дозвіл надався для розроблення проекту за адресою АДРЕСА_3 , дані про кадастровий номер відсутні, а тому не вбачається підстав для висновку, що це рішення стосувалось саме спірної земельної ділянки.
Також матеріали справи не містять даних про поділ земельних ділянок, внаслідок якого утворились земельні ділянки кадастровий номер 8000000000:90:281:0014 та кадастровий номер 8000000000:90:281:0143. А тому доводи апеляційної скарги сторони відповідача про утворення спірної ділянки внаслідок поділу є також безпідставними.
18 квітня 2024 року відповідач, на підставі договору дарування укладеного зі ОСОБА_2 , набула право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . У п. 3 договору дарування вказано, що цей будинок розташований на земельній ділянці площею 0,1000 га, кадастровий номер 8000000000:90:281:0143, вид цільового призначення земельної ділянки - 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , право власності (користування) на яку не зареєстровано. 
Отже за умовами цього договору житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці з кадастровим номером 8000000000:90:281:0143, право власності (користування) на яку не зареєстровано. Тобто обставини відсутності зареєстрованого права власності чи права користування фактично визнані сторонами в умовах договору. Поряд з цим в ході розгляду справи сторона відповідача стверджує про наявність права користування у попереднього власника будинку, що не підтверджено належними доказами. 
Колегія суддів апеляційного суду також звертає увагу на те, що виходячи з положень ст. 377 ЦК України істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувача, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта. Проте вказані вимоги законодавства не були додержані при укладенні вказаного вище договору дарування.
За наявною в Департаменті земельних ресурсів інформацією документація із землеустрою, на підставі якої земельна ділянка (кадастровий номер 8000000000:90:281:0143) сформована та зареєстрована в Державному земельному кадастрі Київською міською радою в установленому порядку не затверджувалась, рішення про передачу зазначеної земельної ділянки у власність або у користування (оренду) будь-яким фізичним або юридичним особам за поданням Департаменту Київська міська рада не приймала.
За даними Державного земельного кадастру земельна ділянка з кадастровим номером 8000000000:90:281:0143 не має визначення адреси. А за даними Дарницької районної у м. Києві державна адміністрація, після проведення архівного пошуку розпоряджень про присвоєння адреси об`єктам нерухомого майна, а саме: АДРЕСА_1 , не виявлено. Також вказано, що стосовно присвоєння поштової адреси, заяв в установленому порядку не надходило, відповідно розпорядження райдержадміністрації про присвоєння поштової адреси не видавалось.
Враховуючи відсутність даних про наявне у попереднього власника житлового будинку права користування земельною ділянкою, таке право не може бути наявним і у відповідача, оскільки не допускається набуття права власності на об`єкти нерухомого майна особою, яка не має права власності або іншого речового права на земельну ділянку, яке передбачає можливість набуття права власності на будівлі, споруди, розташовані на такій земельній ділянці.
Відповідач після реєстрації за собою права власності на нерухоме майно зверталась до Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) із заявою дозвільного характеру у 2024 році щодо надання дозволу на розробку проєкту землеустрою стосовно відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, дозвіл відповідач не отримала, про що була повідомлена.
Виходячи з положень ст. 83 ЗК України, 2001 року у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності. А тому слід погодитись з позицією сторони позивача, що спірна земельна ділянка належить до об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Києва, тому її право є порушеним, а Київська міська рада має право на звернення до суду з мето захисту прав територіальної громади.
Таким чином доводи апеляційної скарги відповідача про недоведеність позивачем наявності порушеного права слід визнати безпідставними.

Вирішуючи питання щодо наявності самочинного будівництва апеляційний суд виходить з такого.

Вперше державна реєстрація житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 була проведена приватним нотаріусом 14 липня 2021 року за ОСОБА_2 на підставі даних наведених ТОВ «ЄЮБ Гривна-Плюс» у технічному паспорті та довідці про показники об`єкта нерухомості, де рік будівництва спірного будинку визначений приблизно 1990 рік. 
Так, державна реєстрація права власності на житлові, садові, дачні будинки та господарські будівлі, які побудовані до 05 серпня 1992 року виходячи з положень ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є спрощеною, проте передбачає наявність виписки із погосподарської книги, виданої органом місцевого самоврядування та документу, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. 
Також ця процедура врегульована Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127. 
Положення цього Порядку, які передбачали можливість здійснення державної реєстрації права власності житлових будинків, що закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року на підставі технічного паспорту та документу, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, були виключені 25 травня 2021 року, натомість з цієї дати набрали чинності положення згідно з якими державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом об`єкт проводиться за наявності відомостей про його технічну інвентаризацію, що отримані державним реєстратором з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва.
Суд першої інстанції також звернув увагу на суперечливість тверджень сторони відповідача, представник якої у судовому засіданні вказувала на реконструкцію літньої кухні у житловий будинок, що відбулась у 2021 році. Ця позиція була підтримала стороною відповідача і в суді апеляційної інстанції. 
Проте станом на момент первісної реєстрації права власності на житловий будинок (14 липня 2021 року), при вчиненні реєстраційної дії не були надані документи визначені наведеними вище нормами законодавства як для реєстрації будинку побудованого до 1992 року, так і у 2021 році.
А тому слід погодитись з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не було надано документів, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, а також документу на присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси та не спростовано докази, надані позивачем.
Реєстрація права власності визначає лише момент, з якого держава визнає та підтверджує право власності за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення такого права. Проте самостійного значення для виникнення права власності немає. 
Отже в ході розгляду справи встановлено, що спірний будинок збудований на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку та без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту.
Формулювання положень ст. 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею. Реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів ч. 2 ст. 376 ЦК України не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного, з метою застосування, зокрема, положень частини четвертої цієї статті.
Державна реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, не виключає можливість знесення такого об`єкта нерухомості в порядку, встановленому для самочинно побудованих об`єктів.
Земельна ділянка, на якій здійснено самочинне будівництво, перебуває в комунальній власності, тому право вимоги знесення цього самочинного будівництва належить власнику земельної ділянки в особі Київської міської ради і такий спосіб захисту передбачений ч. 7 ст. 376 ЦК України. 
Крім того в порядку визначеному ч. ст. 376 ЦПК України особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього, а тому застосування такого способу захисту як припинення права власності також відповідає положенням цивільного законодавства та є необхідним для правової визначеності у спірних правовідносинах.
Таким чином доводи апеляційної скарги відповідача про неправильно обраний спосіб захисту відхиляються апеляційним судом.
Посилання сторони відповідач в апеляційній скарзі на застосування крайної міри відповідальності та порушення її права власності не можуть бути прийняті до уваги суду, оскільки судом не встановлена обставина правомірного набуття права власності. Крім того, як вірно вказав суд першої інстанції, відповідач не може вважатись добросовісним набувачем, оскільки не може вважатися добросовісною особа, яка знала чи мала знати про набуття нею майна всупереч закону, зокрема про набуття земельної ділянки окремо від об`єкта нерухомості, який на ній розміщений, чи про набуття такого об`єкта окремо від земельної ділянки, якщо таке набуття не допускається в силу закону.
В доводах апеляційної скарги сторона відповідача вказує, що з урахуванням складності справи суд мав призначити відповідну судову будівельно-технічну експертизу у справі згідно з вимогами ЦПК України, однак цього зроблено не було. Проте виходячи з норм процесуального права сторона у справі має право самостійно замовити і подати суду висновок судової експертизи або заявити клопотання про призначення експертизи судом. З матеріалів справи не вбачається вчинення стороною відповідача відповідних процесуальних дій, відповідно ця сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд не має можливості втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом, він тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає. Атому вказані доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів зазначає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, на основі повного і всебічного дослідження обставин справи та наявних у ній доказів.
Доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.
З огляду на викладене, апеляційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Враховуючи відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача, відсутні і підстави для компенсації йому судових витрат понесених у зв`язку з переглядом справи апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 вересня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова 

Судді: О.В. Желепа

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 25 червня 2026 року.