Справа № 420/18839/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 червня 2026 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Лебедєвої Г.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, в якій позивач просить суд: 
- визнати протиправною бездіяльність ГУНП в Одеській області (код ЄДРПОУ - 40108740) щодо незарахування ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) до стажу служби в поліції наявну у нього на момент переходу на службу у Національну поліцію України вислугу років з 28.08.2000 р. по 15.09.2005 р. у Державній кримінально-виконавчій службі;
- зобов`язати ГУНП в Одеській області (код ЄДРПОУ - 40108740) зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) до стажу служби в поліції, наявну на момент переходу на службу у Національну поліцію України вислугу років з 28.08.2000 р. по 15.09.2005 р. у Державній кримінально-виконавчій службі.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач наразі є поліцейським та з 04.03.2021 року проходить службу в Відділі поліції №2 Одеського районного управління №1 ГУНП в Одеській області на посаді дільничного офіцера поліції Сектору превенції вказаного ВП (докази додаються в копіях, оригінали у позивача). Представником позивача на адресу ГУНП в Одеській області було направлено адвокатський запит з метою з`ясування вислуги років позивача та отримання документів, що підтверджують зарахування служби останнього в органах Державної кримінально-виконавчої служби України з 28.08.2000 року по 15.09.2005 року до стажу служби в поліції. Своєю відповіддю відповідач повідомив, що відповідно до статті 78 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII (далі - Закон № 580-VІІІ) період проходження служби в Державній кримінально-виконавчій службі України переліком обрахунку стажу служби в поліції не передбачено, через що запитувані документи надати неможливо. Позивач вказує, що служба в органах Державної кримінально-виконавчої служби України має такий же правовий статус як і служба в органах внутрішніх справ на посадах начальницького та рядового складу, тому така служба підлягає зарахуванню до вислуги років в поліції на підставі пункту 3 частини другої статті 78 Закону № 580-VIII. З огляду на викладене, позивач уважає протиправною бездіяльність відповідача щодо не зарахування йому до стажу служби в поліції наявну у нього на момент переходу на службу у Національну поліцію України вислугу років з 28.08.2000 року по 15.09.2005 року у Державній кримінально-виконавчій службі, а тому звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Ухвалою суду від 18.06.2025 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, позивачу надано час для усунення недоліків шляхом надання до суду позовної заяви, оформленої відповідно до вимог ст. 160 КАС України, а саме зазначивши у позові адресу місця проживання чи перебування позивача; оригіналу платіжного документу про сплату судового збору у розмірі 968,96 грн.
23.06.2025 року до Одеського окружного адміністративного суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків зазначених в ухвалі від 18.06.2025 року.
Ухвалою від 26.06.2025 року Одеський окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі № 420/18839/25 та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до ст. 262 КАС України.
11.07.2025 року до Одеського окружного адміністративного суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 
Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що з метою підготовки аргументованого відзиву на позовну заяву до суду, представником Головного управління Національної поліції в Одеській області було направлено запит до управління кадрового забезпечення ГУНП задля отримання матеріалів. 30.06.2025 до УКЗ ГУНП в області надійшов лист відділу правового забезпечення цього ж Головного управління від 30.06.2025 № 63806-2025 про надання завірених належним чином матеріалів відносно капітана поліції ОСОБА_2 , який наказом ГУНП в області від 04.03.2021 № 464 о/с призначений на посаду ДОП СП ВП № 2 ОРУП № 1 цього ж Головного управління, для підготовки аргументованого відзиву на позовну заяву останнього. Так, з метою належного виконання вимог вищезазначеного листа працівниками відділу комплектування (далі – ВК) УКЗ ГУНП в області була переглянута особова справа капітана поліції ОСОБА_2 та в ході її відпрацювання було встановлено, що до стажу служби в поліції капітану поліції ОСОБА_3 було помилково враховано час проходження служби в органах кримінально-виконавчої системи з 28.07.2000 до 16.09.2005. 
Відповідач вказує, що наказом ГУНП в області від 08.07.2025 № 1639 було призначено службове розслідування у ході якого з`ясовано, що виходячи із записів у трудовій книжці капітана поліції ОСОБА_2 , ДОП СП ВП № 2 ОРУП № 1 ГУНП в області, останній в період часу з 28.07.2000 до 16.09.2005 проходив службу в органах кримінально-виконавчої системи, вислуга років на день звільнення складала – 05 років 01 місяць 19 днів (прийнятий на службу наказом Управління Державного Департаменту України з питань виконання покарань в Одеській області Державного Департаменту України з питань виконання покарань (далі – УДДУПВП в Одеській області ДДУПВП) від 28.07.2000 № 50 о/с та звільнений зі служби наказом цього ж Управління від 15.09.2005 № 83 о/с). Водночас, відповідно до записів, що містяться у послужному списку особової справи капітана поліції ОСОБА_2 , строк служби в органах кримінально-виконавчої системи останнього – з 28.08.2000 до 15.09.2005, та 15.09.2005, відповідно до Положення про проходження служби звільнений у запас Збройних Сил України з органів кримінально-виконавчої системи за пунктом 64 «ж» (за власним бажанням), вислуга років на день звільнення складала – 05 років 01 місяць 19 днів, у пільговому обчисленні – 06 років 10 місяців 05 днів (прийнятий на службу наказом УДДУПВП в Одеській області ДДУПВП від 28.07.2000 № 50 о/с та звільнений зі служби наказом цього ж Управління від 15.09.2005 № 83 о/с). В подальшому 14.12.2007 капітан поліції ОСОБА_4 був прийнятий на службу до органів внутрішніх справ наказом ОУПААМ ГУМВС України в Одеській області від 14.12.2007 № 101 о/с. Разом з цим, наказом ГУМВС України в Одеській області від 07.11.2015 № 143 о/с, згідно з пунктом 9 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та пункту 64 «з» (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 № 114, капітан поліції ОСОБА_4 був звільнений у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік) 06.11.2015 та 07.11.2015 призначений на посаду інспектора-чергового Малиновського відділу поліції в м. Одесі ГУНП в області. Водночас, наказом ГУНП в області від 07.12.2015 № 368 о/с, капітанові поліції ОСОБА_3 , відповідно до статті 78 розділу VII Закону України «Про Національну поліцію» станом на 07.11.2015 було встановлено стаж служби в поліції, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, а саме 13 років 10 днів. При цьому, вищевказаним наказом ГУНП в області капітанові поліції ОСОБА_3 було помилково враховано до стажу служби в поліції час проходження служби в органах кримінально-виконавчої системи, а саме - 05 років 01 місяць 19 днів. Дисциплінарною комісією було встановлено низку розбіжностей щодо строків проходження служби капітана поліції ОСОБА_2 між послужним списком особової справи та трудовою книжкою останнього. Разом з цим, з метою встановлення вірного стажу проходження служби капітана поліції ОСОБА_2 в органах кримінально-виконавчої системи, УКЗ ГУНП в області було направлено лист до Державної Установи «Одеський слідчий ізолятор» з проханням надати інформацію відносно капітана поліції ОСОБА_2 , який проходив службу в органах кримінально-виконавчої системи з 28.07.2000 по 15.09.2005 та завірені належним чином витяги з наказів УДДУПВП в Одеській області ДДУПВП про призначення на посаду від 28.07.2000 № 50 о/с та звільнення зі служби від 15.09.2005 № 83 о/с. 09.07.2025 до ГУНП в області з Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» надійшли матеріали відносно капітана поліції ОСОБА_2 , відповідно до яких останній дійсно проходив службу в органах кримінально-виконавчої системи з 28.07.2000 по 15.09.2005, що підтверджується наданими витягами з наказів (наказ УДДУПВП в Одеській області ДДУПВП про призначення на посаду від 28.07.2000 № 50 о/с та наказ цього ж Управління про звільнення зі служби від 15.09.2005 № 83 о/с з 16.09.2005. Водночас, дисциплінарна комісія звернула увагу на те, що відповідно до частини 2 статті 78 розділу VІІ Закону України «Про Національну поліцію» до стажу служби в поліції зараховується: 1) служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду; 2) військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту; 3) служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду; 4) час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції; 5) час роботи в органах прокуратури і суді осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих, а також служба у Службі судової охорони; 6) дійсна військова служба в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР. Період проходження служби в органах кримінально-виконавчої системи до вказаного переліку не входить, зарахування періоду проходження в органах кримінальновиконавчої системи до стажу служби в поліції для встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки не передбачено чинним законодавством. Додатково повідомляємо, що з 07.11.2015 року, тобто, з моменту прийняття позивача на службу до Національної поліції України, до момент виявлення помилкового врахування даної вислуги років (09.07.2025), що не відповідає нормам чинного законодавства (ст. 78 Закону України «Про Національну поліцію»), С. Морозу було зараховано вислугу в Державній кримінально-виконавчій службі України, що дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки. Водночас, дисциплінарна комісія звернула увагу на те, що відповідно до частини 2 статті 78 розділу VІІ Закону України «Про Національну поліцію» до стажу служби в поліції зараховується: 1) служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду; 2) військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту; 3) служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду; 4) час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції; 5) час роботи в органах прокуратури і суді осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих, а також служба у Службі судової охорони; 6) дійсна військова служба в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР. Період проходження служби в органах кримінально-виконавчої системи до вказаного переліку не входить, зарахування періоду проходження в органах кримінально-виконавчої системи до стажу служби в поліції для встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки не передбачено чинним законодавством. Отже, з 07.11.2015 року, тобто, з моменту прийняття позивача на службу до Національної поліції України, до момент виявлення помилкового врахування даної вислуги років (09.07.2025), С. Морозу було зараховано вислугу в Державній кримінально-виконавчій службі України, що дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки що не відповідає нормам чинного законодавства (ст. 78 Закону України «Про Національну поліцію»).
Відповідач наголошує, що частина друга статті 78 Закону України "Про Національну поліцію" містить вичерпний перелік видів служби та періодів роботи у відповідних органах, який зараховується поліцейським до стажу служби в поліції. Цей перелік не містить службу в Державній кримінально-виконавчій службі у період з 28.07.2000 по 16.09.2005, яка не входила до складу органів внутрішніх справ, а тому відсутні правові підстави для зарахування вказаного періоду служби до стажу служби в поліції. Так, при обчисленні стажу служби в поліції позивачу дотримано вимоги статті 78 Закону України "Про Національну поліцію" та зараховано до цього стажу усі періоди, однак не зараховано вислугу років у Державній кримінально-виконавчій службі, оскільки це суперечить вимогам законодавства України. Позивач проходив службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України. Відповідно до пункту 1 Указу Президента України від 12 березня 1999 року № 248/99 "Про виведення Державного департаменту України з питань виконання покарань з підпорядкування Міністерству внутрішніх справ України", який на даний час є чинним, Державний департамент України з питань виконання покарань виведено з тимчасового підпорядкування Міністерству внутрішніх справ України. Постановою Кабінету Міністрів України від 10 червня 2009 року № 587 затверджено Положення про Державний департамент України з питань виконання покарань (надалі по тексту - Постанова № 587). Відповідно до Постанови № 587 Державний департамент України з питань виконання покарань є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра юстиції. З 07.11.2015, станом на день прийняття позивача на службу до органів Національної поліції України, діє Закон № 580- VIII, частиною другою статті 78 якого визначений виключний перелік посад (видів служби), які зараховуються до стажу служби в поліції, а тому застосуванню до спірних правовідносин підлягають норми саме цього Закону. Таким чином, прирівнювання позивачем служби органах Державного Департаменту України з питань виконання покарань до служби в органах внутрішніх справ є помилковим, адже суперечить нормам статті 78 Закону № 580-VIII, який є спеціальним, та у якому прямо передбачено та чітко окреслено ті види служби, які враховуються до стажу служби поліцейських в цілях встановлення і виплати надбавки за роботу в органах поліції та під час розрахунку тривалості додаткової відпустки. Спеціальним нормативно-правовим актом, що регулюють правовідносини щодо питань нарахування і виплати грошового забезпечення поліцейським, є наказ Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260, пунктом 3 розділу II якого визначено, що до вислуги років для виплати поліцейським надбавки за стаж служби зараховуються періоди, які визначені частини 2 статті 78 Закону України «Про Національну поліції». Посилання позивача на норми частини 5 Прикінцевих положень Кримінально-виконавчого кодексу України, відповідно до якої до законодавчого врегулювання питань проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань та його соціального захисту на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи поширюються дія статей Закону України "Про міліцію", є безпідставними. Після прийняття у 2003 році Кримінально-виконавчого кодексу України у 2005 році був прийнятий Закон України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України", який врегульовує питання проходження служби у органах і установах виконання покарань. Також зазначаємо, що абзац 1 пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.92 № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб (далі Постанова № 393) визначає перелік періодів служби, які зараховуються до вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, на пільгових умовах. Тому пункт 3 Постанови № 393 не може бути застосований для обчислення стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки в порядку статті 78 Закону № 580-VIII.
З огляду на викладене, Головне управління уважає, що жодним чином не порушувало права та законні інтересів ОСОБА_1 , а тому підстави для задоволення даного адміністративного позову відсутні.
18.07.2025 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він наполягає на задоволенні позовних вимог.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
ОСОБА_1 проходив службу в Державній кримінально-виконавчій службі України на посаді фельдшера медичної частини Одеського слідчого ізолятору Управління Державного департаменту України з питань виконання кримінальних покарань в Одеській області (№21) з 28 липня 2000 року (наказ УДДУВП від 28.07.2000 року № 50 о/с) по 15 вересня 2005 року.
Наказом начальника УДДУВП в Одеській області від 15.09.2005 року № 83 о/с ОСОБА_1 звільнений у запас Збройних Сил України за п.64 «ж» (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України.
Визначено вислугу років на день звільнення в календарному обчисленні 5 (п`ять) років 01 (один) місяць 19 (дев`ятнадцять) днів.
З 04.03.2021 року позивач проходить службу у відділі поліції № 2 Одеського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Одеській області на посаді дільничного офіцера поліції сектору превенції.
08.05.2025 року представник позивача звернувся з адвокатським запитом до Головного управління Національної поліції в Одеській області, в якому просив надати інформацію чому ГУНП в Одеській області не зараховано службу ОСОБА_1 в органах кримінально-виконавчої системи до стажу служби у поліції? Також, якщо таку службу зараховано до строку служби у поліції, просив надати підтверджуючі документи у копіях та повідомити про це.
За наслідками розгляду зазначеного адвокатського запиту, Головним управлінням Національної поліції в Одеській області позивачу надано відповідь (лист вих. № 26773-2025 від 15.05.2025), у якому зазначено, що відповідно до статті 78 Закону України «Про Національну поліцію» до стажу служби в поліції зараховуються: служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду; військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту; служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду; час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції; час роботи в органах прокуратури і суді осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих, а також служба у Службі судової охорони. З огляду на зазначене, час проходження служби ОСОБА_5 в органах кримінально-виконавчої системи до стажу служби в поліції не зараховується, тому надати підтверджуючі документи не є можливим.
Наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області від 09.07.2025 року № 827о/с установлено капітанові поліції ОСОБА_1 , дільничному офіцеру поліції сектору превенції відділу поліції № 2 Одеського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Одеській області стаж служби в поліції для виплати надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки станом на 09 липня 2025 року 17 років 06 місяців 25 дні, без урахування вислуги років у Державній кримінально-виконавчій службі.
Позивач уважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не зарахування йому до стажу служби в поліції наявну у нього на момент переходу на службу у Національну поліцію України вислугу років з 28.08.2000 року по 15.09.2005 року у Державній кримінально-виконавчій службі, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Вирішуючи даний публічно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України від 02.07.2015 №580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.
Відповідно до ч.1, 2 ст.59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно ст. 78 Закону №580-VIII стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.
До стажу служби в поліції зараховуються:
1) служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду;
2) військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту;
3) служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду;
4) час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції;
5) час роботи в органах прокуратури і суду осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих;
6) дійсна військова служба в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР.
Під час обчислення стажу служби в поліції враховуються тільки повні роки вислуги років без округлення фактичного розміру вислуги років у бік збільшення.
Порядок обчислення вислуги років у поліції встановлює Кабінет Міністрів України.
Відповідно до ст.130 Виправно-трудового Кодексу України від23.12.1970 №3325-VII, який був чинний у період проходження позивачем служби на працівників рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи поширюється дія статей 22 і 23 Закону України «Про міліцію» (565-12), а також порядок і умови проходження служби, передбачені для працівників органів внутрішніх справ. На спеціалістів кримінально-виконавчої системи, які не мають спеціальних звань, поширюється дія закону України «Про державну службу».
Пунктом 5 Прикінцевих положень Кримінально-виконавчого кодексу України від 11.07.2003 № 1129-IV було передбачено, що до законодавчого врегулювання питань проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань та його соціального захисту на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи поширюються дія статтями 22 і 23 Закону України «Про міліцію», а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для працівників органів внутрішніх справ.
Спеціальним Законом, який визначає правові основи організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, її завдання та повноваження, є Закон України "Про державну кримінально-виконавчу службу України" від 23.06.2005 №2713-IV (надалі - Закон № 2713-IV).
В попередніх редакціях частини п`ятої статті 23 цього Закону (до змін від 10.11.2015 та від 06.12.2016) було передбачено, що на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюються дія статей 22 і 23 Закону України "Про міліцію", а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для працівників органів внутрішніх справ. На працівників кримінально-виконавчої служби поширюються умови оплати праці, передбачені для працівників органів внутрішніх справ, які не мають спеціальних звань.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року № 1774-VIII ч. 5 статті 23 Закону № 2713-IV викладено в наступній редакції: на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України Про Національну поліцію, а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.
У постанові від 20 жовтня 2022 року у справі № 160/11127/20 Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду зазначив, що системний аналіз вищенаведених норм свідчить про те, що фактично законодавець поширив дію усіх норм, які врегульовують порядок і умови проходження служби працівниками органів внутрішніх справ, а в подальшому - поліцейськими, на працівників кримінально-виконавчої служби.
Сутність службової дисципліни, обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначені Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22.02.2006 року № 3460-IV.
Згідно з преамбулою зазначеного Статуту, його дія поширюється на осіб начальницького складу Національного антикорупційного бюро України, осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України та податкової міліції, які повинні неухильно додержуватися його вимог.
Крім того, ч. 1 статті 6 Закону № 2713-IV закріплено, що Державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.
Аналізуючи повноваження, завдання та функції відповідних органів, Верховний Суд у вищевказаній постанові дійшов висновку, що всі обов`язки, обмеження служби в органах внутрішніх справ та поліції, її специфічні умови, порядок та підстави дисциплінарної відповідальності визнані законодавцем тотожними умовам проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань.
У підсумку Верховний Суд констатував, що служба в органах Державної кримінально-виконавчої служби України (Державної пенітенціарної служби) має такий же правовий статус, як і служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу.
Також, Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 01 серпня 2023 року у справі № 240/30024/21 зазначив, що визначаючи наявність чи відсутність права на зарахування спірного стажу служби необхідно враховувати не підпорядкування органів державної влади, а суть діяльності особи, функції, які нею виконувалися та визначення чинним на момент проходження служби, статусу такої служби.
Таким чином, доводи відповідача про те, що служба в Державній кримінально-виконавчій службі України відсутня у переліку, визначеному статтею 78 Закону № 580-VIII, а тому не може бути зарахована при проведенні перерахунку стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років колегія суддів вважає безпідставними.
Чинним на час проходження позивачем служби законодавством статус осіб, які проходили службу в Державній кримінально-виконавчій службі України прирівнювався до статусу осіб, які перебували на службі в органах внутрішніх справ, а тому, відповідно до пункту 3 частини другої статті 78 Закону №580-VIII, до стажу служби в поліції зараховується служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу.
Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо не зарахування позивачу до стажу служби в Національній поліції України вислуги років в Державній кримінально-виконавчій службі України з 27.08.2000 року по 15.09.2005 року є протиправною.
В позовній заяві позивач просить суд зобов`язати відповідача зарахувати до стажу служби в поліції вислугу років у Державній кримінально-виконавчій службі з 28.08.2000 р. по 15.09.2005 р.
Разом з тим, суд зауважує, що позивач розпочав проходити службу в органах кримінально-виконавчої системи з 28.07.2000 року, що підтверджується наказом УДДУПВП в Одеській області ДДУПВП про призначення на посаду від 28.07.2000 року № 50 о/с.
Суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше, як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, у межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Стаття 13 Конвенції, крім іншого визначає те, що засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України, для ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та задовольнити позовні вимоги шляхом визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до стажу служби в Національній поліції України наявну вислугу років в Державній кримінально-виконавчій службі України з 27.08.2000 року по 15.09.2005 року; зобов`язання Головного управління Національної поліції в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу служби в Національній поліції України наявну вислугу років в Державній кримінально-виконавчій службі України з 27.08.2000 року по 15.09.2005 року.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії”). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі “Суомінен проти Фінляндії”). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.
Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи вищевикладене, відповідно до основних засад адміністративного судочинства, вимог законодавства України, що регулює спірні правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги належать до задоволення.
Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Судом встановлено, що ви позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 968,96 грн., який підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Одеській області.
Керуючись статтями 2, 9, 72, 76, 77, 78, 80, 120, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України суд,-
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Одеській області (вул. Академіка Філатова, 15а, м. Одеса, 65080, код ЄДРПОУ: 40108740) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до стажу служби в Національній поліції України наявну вислугу років в Державній кримінально-виконавчій службі України з 27.08.2000 року по 15.09.2005 року.
Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу служби в Національній поліції України наявну вислугу років в Державній кримінально-виконавчій службі України з 27.08.2000 року по 15.09.2005 року.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Одеській області (вул. Академіка Філатова, 15а, м. Одеса, 65080, код ЄДРПОУ: 40108740) на користь ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 96 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складено та підписано суддею 15.06.2026 року.

Суддя Г. В. Лебедєва