Виноградівський районний суд Закарпатської області 
_______________________________________________________________________________________________  Справа № 299/6128/25
Номер провадження 2/299/2303/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27.04.2026 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у складі: головуючого судді Дочинця С.І., при секретарі Роман К.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Виноградівського районного суду Закарпатської області цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські фінансові операції", в особі представника Дідух Євгена Олександровича, до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

В С Т А Н О В И В :
ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» звернулося до Виноградівського районного суду Закарпатської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 21000 гривень.
Вимоги позову обґрунтовано тим, що 25.01.2024 відповідач та ТОВ «Лінеура Україна» уклали Договір № 4329283 про надання коштів на умовах споживчого кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію». За умовами договору відповідачу було надано кредит у розмірі 2100 грн. на умовах строковості, платності. Грошові кошти згідно умов договору було перераховано за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 , емітовану Банком АТ «ОщадБанк». Дата надання кредиту 25.01.2024. Строк кредиту 360 днів: з 25.01.2024 по 19.01.2025. Кредитор виконав свої зобов`язання та надав кредит у розмірі 2100 грн. шляхом зарахування коштів на платіжну картку, що підтверджено довідкою платіжного провайдера. Розмір заборгованості позичальника становить 21000 грн., з яких сума заборгованість за тілом кредиту 2100 грн., прострочена заборгованість за процентами 12757,50 грн., нарахованими первісним кредитором, проценти за користування кредитом у розмірі 6142,5 грн., нараховані Позивачем. 
ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» 23.09.2024 уклали договір факторингу №23/09/2024. Відповідно до умов Договору відбулося відступлення права вимоги і за кредитним договором № 4329283 від 25.01.2024. Тому, позивач набув право грошової вимоги до Відповідача у розмірі 2100 грн. тіла кредиту, 12757,50 грн. процентів.
Після набуття права грошової вимоги (23.09.2024) строк кредитування не закінчився, а тому у межах строку кредитування Позивач донарахував проценти за користування кредитом у розмірі 6142,5 грн.
Позивач просить суд стягнути із відповідача заборгованість у розмірі 21000 грн. та розподілити судові витрати (судовий збір 2422,40 грн. та витрати на правничу допомогу 10000 грн.). Також позивач просить суд застосувати ч.ч.10,11 ст.265 ЦПК України. 
У свою чергу, представником відповідача ОСОБА_1 – адвокатом Керита М.В., через систему Електронний суд подано відзив на позовну заяву, який обґрунтовує наступним. Так, відповідач, ОСОБА_1 , є діючим військовослужбовцем. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення окремих питань виконання військового обов`язку та ведення військового обліку» від 30 березня 2021 року №1357-IX, який набрав чинності 23 квітня 2021 року пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» викладено в новій редакції: «15. Військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються». Виходячи з вищенаведених норм, стягнення з Відповідача нарахованих процентів первісним кредитором в сумі - 12 757,50 грн., 2100,00 * 2,5% = 52,5 грн., * 117 календарні дні = 6142,50 грн., відсотки, нараховані ТОВ «Українські Фінансові Операції» не підлягає до задоволення. Крім того, з огляду на складність справи та виконані адвокатом роботи, ціну позову, заявлена до стягнення з відповідача на користь Позивача сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн., не відповідає критеріям розумності, справедливості та співмірності, є занадто завищеними. Щодо стягнення з Відповідача судового збору, то відповідно до пункту 13 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ" у частині стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості за процентами нарахованими первісним кредитором - 12 757,50 грн., суми заборгованості за процентами нарахованими ТОВ 'УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ' 6 142,5 грн., понесених позивачем судових витрат, в тому числі - витрат на правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн., та сплачений судовий збір 2 422,40 грн.
Представник позивача Дідух Є.О. про місце, дату та час проведення судового засідання з розгляду даної цивільної справи повідомлений належним чином, шляхом отримання судової повістки про виклик до суду в електронний кабінет. У судове засідання не з`явився, натомість разом з позовом подав клопотання, у якому просив розглянути справу за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував. 
Відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Керита М.М., в судове засідання не з`явилися, повідомлені про час, дату та місце розгляду справи належним чином. У прохальній частині відзиву на позовну заяву міститься вимога про розгляд справи без безпосередньої участі відповідача та його представника.
Між ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» та ОСОБА_1 25.01.2024 року було укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4329283, який підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до умов кредитного договору № 4329283:
1.1. Товариство зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні (далі кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором.
1.2. Тип кредиту кредит. Сума кредиту (загальний розмір) складає: 2100 гривень.
1.3. Строк кредиту 360 днів, періодичність сплати процентів 30 днів. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується Графік платежів), що є Додатком №1 до цього Договору. Графік платежів розраховується за зниженою процентною ставкою, виходячи з припущення, що Споживач виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в Договорі. Строк кредиту може бути продовжено за письмовою згодою сторін, шляхом підписання додаткового договору.
1.4. Тип процентної ставки фіксована.
1.4.1. Стандартна процента ставка становить 2,50% за кожен день та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього Договору.
1.4.2. Знижена процентна ставка становить 0,01% в день та застосовується на таких умовах.
Якщо Клієнт до 23.02.2024 (включно) або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, Клієнт як учасник Програми лояльності отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити Клієнт за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати буде перераховано за зниженою процентною ставкою.
У випадку невиконання Клієнтом умов для отримання індивідуальної знижки від Товариства, користування кредитом для Клієнта здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим Договором та доступні для інших клієнтів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. 
2.1. Товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок Клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № НОМЕР_2 .
Як вбачається із довідки ТОВ «ПЕЙТЕК» № 20241003-538 від 03.10.2024 року, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» було укладено Договір про надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку від 03.01.2024 року. Відповідно до зазначеного договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта від ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» 25.01.2024 року 17:55:14 на суму 1600,00 грн. на платіжну картку № НОМЕР_3 , були успішно перераховані 1600 грн. 
Згідно листів АТ «Ощадбанк» від 20.03.2026 та 24.03.2026 року, на ім`я ОСОБА_1 відкрито банківський рахунок № НОМЕР_4 , який обслуговується за допомогою банківської платіжної картки № НОМЕР_5 . Крім того надано підтверджуючу інформацію у вигляді платіжної інструкції від 26.01.2024 року щодо зарахування грошових коштів на вищевказаний рахунок у сумі 2100 гривень.
До позову додано письмові докази про те, що 23.09.2024 ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» уклали договір факторингу №23/09/2024. Відповідно до умов Договору відбулося відступлення права вимоги і за кредитним договором № 4329283 від 25.01.2024. Відповідно до умов Договору Факторингу, предметом договору є право грошової вимоги, строк виконання зобов`язання за якою настав або виникне у майбутньому. 
Відповідно до п.1.3 Договору факторингу ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язується протягом 10 робочих днів з дати відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит Фактору, повідомити Боржників про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних Фактору, шляхом повідомлення в особистому кабінеті Боржника, та/або відправлення текстового повідомлення (смс-повідомлення) на зазначену в анкеті Боржника електронну адресу та/або телефонний номер. На підтвердження виконання цього обов`язку суду надано письмову довідкову інформацію ТОВ «Лінеура Україна», за змістом якої про перехід права вимоги до Позивача Відповідачку повідомлено у особистому кабінеті Боржника, а також шляхом направлення смс-повідомлення на номер мобільного телефону, зазначений Боржником у анкеті.
З наданого позивачем розрахунку слідує, що відповідач має заборгованість перед позивачем за Договором № 4329283 від 25.01.2024 року загальною сумою 21000 грн., яка складається з суми заборгованості з тіла кредиту – 2100 грн, нарахованих процентів первісним кредитором – 12757,50 грн, нарахованих відсотків позивачем – 6142,5 грн.
Відповідач ОСОБА_1 є діючим військовим військовослужбовцем, що підтверджується копією його військового квитка, посвідченням учасника бойових дій серії НОМЕР_6 від 21 серпня 2023 року, на даний час проходить військову службу у відповідності до Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», військово-обліковий документ Резерв+ від 14.03.2026 року, розширені дані з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Відповідно до ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
За приписами ч. 1, 2 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).
За змістом ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
В силу ч. 1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Із положень ч. 1 ст.634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.205,207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.
Відповідно до ч.1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
В силу ч.1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.
За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1ст. 599 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Судом встановлено, що 25 січня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4329283, який укладений шляхом обміну електронними повідомленнями відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію».
Відповідно до умов договору, кредитодавець зобов`язався надати відповідачу грошові кошти у розмірі 2100 грн на умовах строковості, платності та зворотності, а відповідач — повернути кредит та сплатити проценти за користування ним.
Факт надання кредитних коштів підтверджується належними письмовими доказами, зокрема довідкою платіжного провайдера та інформацією банківської установи, відповідно до якої на рахунок відповідача було зараховано 2100 грн. Таким чином, суд дійшов висновку, що кредитодавець свої зобов`язання виконав у повному обсязі.
Водночас відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, у встановлені договором строки кредитні кошти не повернув, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.
Між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» 23 вересня 2024 року укладено договір факторингу № 23/09/2024, відповідно до якого первісний кредитор відступив позивачу право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. Надані позивачем докази підтверджують факт відступлення права вимоги, а також повідомлення відповідача про таке відступлення шляхом направлення повідомлень через особистий кабінет та засоби зв`язку. Доказів протилежного суду не надано.
Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач є належним кредитором у спірних правовідносинах та має право на звернення до суду з відповідним позовом.
Щодо вимог про стягнення заборгованості, суд зазначає таке.
З наданого позивачем розрахунку вбачається, що загальна сума заборгованості становить 21000 грн, з яких: 2100 грн — тіло кредиту, 12757,50 грн — проценти, нараховані первісним кредитором, 6142,50 грн — проценти, нараховані позивачем після відступлення права вимоги.
Оцінюючи вимоги в частині стягнення основної суми боргу, суд виходить із того, що факт отримання відповідачем кредитних коштів доведений, обов`язок їх повернення не виконаний, а тому вимога про стягнення 2100 грн є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Разом з тим, вирішуючи питання щодо правомірності нарахування процентів, суд враховує особливий правовий статус відповідача.
Як встановлено судом, відповідач є діючим військовослужбовцем, що підтверджується належними доказами: військовим квитком, посвідченням учасника бойових дій, даними з відповідних державних реєстрів. Вказані обставини сторонами не заперечуються.
В Україні з 24 лютого 2022 року діє правовий режим воєнного стану та особливий період, що є загальновідомим фактом та не потребує доказування.
Відповідно до пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, військовослужбовцям під час дії особливого періоду не нараховуються штрафні санкції, пеня, а також проценти за користування кредитом.
Зазначена норма має імперативний характер та спрямована на забезпечення соціального захисту осіб, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту держави.
При цьому суд звертає увагу, що дія цієї норми не ставиться у залежність від виду кредитора (банк чи інша фінансова установа), способу укладення договору чи умов договору, а також поширюється на весь період проходження військової служби під час особливого періоду.
Отже, нарахування процентів як первісним кредитором, так і позивачем після відступлення права вимоги, суперечить вимогам чинного законодавства.
Таким чином, вимоги про стягнення 12757,50 грн процентів, нарахованих первісним кредитором, а також 6142,50 грн процентів, нарахованих позивачем, задоволенню не підлягають.
Щодо вимоги про стягнення процентів річних та інфляційних втрат на підставі ст.625 ЦК України, суд зазначає наступне.
Відповідно до положень пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Тому, вимога про застосування судом ч.ч.10, 11 ст.265 ЦПК України про покладення на позичальника відповідальності, визначеної ст.625 ЦК України (нарахування та стягнення інфляційних втрат та процентів річних) задоволенню не підлягає. 
Разом із тим, суд окремо зазначає, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, не заявляв клопотань про зупинення провадження у справі, передбачених процесуальним законодавством, та реалізував своє право на захист через представника — адвоката, який подав обґрунтований відзив на позов. Це свідчить про відсутність перешкод для розгляду справи по суті та забезпечення принципу змагальності сторін.
Щодо судових витрат суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», учасники бойових дій звільняються від сплати судового збору у справах, пов`язаних із порушенням їхніх прав. 
Однак, сам по собі статус військовослужбовця або навіть учасника бойових дій не означає автоматичного звільнення від сплати судового збору у будь-якій справі, де така особа є відповідачем. Судова практика виходить з того, що: така пільга має цільовий (предметний) характер, а не персональний; вона застосовується лише тоді, коли особа звертається до суду за захистом своїх прав (наприклад, соціальних гарантій, пільг, забезпечення тощо). 
У справах про стягнення заборгованості за кредитним договором: відповідач не звертається за захистом своїх прав; предмет спору не пов`язаний із реалізацією або порушенням прав як учасника бойових дій. 
Отже, у такій категорії справ відповідач (навіть якщо він є військовослужбовцем чи учасником бойових дій) не звільняється від сплати судового збору на підставі пункту 13 статті 5 Закону України «Про судовий збір».
Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
У зв`язку з висновком суду про часткове задоволення позову, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути 242,24 грн судового збору (2100 х 2422,40 грн / 21000 грн).
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За змістом ст. 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Належними у справі доказами підтверджується надання позивачу правової допомоги під час розгляду даної справи у суді першої інстанції адвокатом Дідухом С.С., а саме: копією договору №01/08/2024-А про надання юридичних послуг від 01 серпня 2024, копією детального опису робіт (наданих послуг) № 4329283 від 25.11.2025, копією акта приймання-передачі наданих послуг № 4329283 від 25.11.2025 до договору №01/08/2024-А про надання юридичних послуг, згідно з якими позивач поніс витрати на правничу допомогу у сумі 10 000,00 грн.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Отже, до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).
Суд дійшов висновку, що понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу не є співмірними із складністю справи, обсягом наданих послуг, характером спору та іншими істотними обставинами. Вартість правничої допомоги, заявлена позивачем до відшкодування, є необґрунтованою та явно завищеною. При цьому суд бере до уваги, що справа є малозначною, не вимагала значного часу для розгляду, не містить правової чи фактичної складності. Суд враховує фінансовий стан відповідача, а також той факт, що відповідач є військовослужбовцем.
З огляду на викладене, суд вважає, що співмірним розміром відшкодування на користь позивача витрат на правничу допомогу є сума 2000,00 грн, яка відповідає критеріям реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони та часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги та яка є доведеною, документально обґрунтованою та такою, що відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.
Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм матеріального і процесуального права, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову — у частині стягнення суми основного боргу, з відмовою у задоволенні решти позовних вимог.
Згідно із ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
На підставі викладеного, ст.526, 530, 536, 610, 1048-1050, 1054 ЦК України, керуючись ст.12, 13, 76, 77, 141, 247, 258 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські фінансові операції", в особі представника Дідух Євгена Олександровича, до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» заборгованість за кредитним договором № 4329283 від 25.01.2024 року у розмірі 2100 (дві тисячі сто) гривень, яка є заборгованістю за тілом кредиту.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» витрати зі сплати судового збору у розмірі 242 (двісті сорок дві) гривень 24 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» витрати на правничу допомогу у сумі 2000 (дві тисячі) гривень.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити. 
Відомості щодо учасників справи:
Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Українські фінансові операції", місцезнаходження: 03045, м. Київ, вул. Набережно-Корчуватська, 27, ЄДРПОУ 40966896. 
Представник позивача, Дідух Євген Олександрович, місцезнаходження: АДРЕСА_1 .
Відповідач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його складення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду. 
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий	  Дочинець С. І.