05.05.26
22-ц/812/1037/26

Провадження №22-ц/812/1037/26
П О С Т А Н О В А 
Іменем України
05 травня 2026 року       м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого: Базовкіної Т.М.,
суддів: Царюк Л.М. та Яворської Ж.М.,
із секретарем судового засідання: Шурмою Є.М.,
за участю позивачки ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу №489/6819/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_2  на рішення, яке ухвалив Інгульський районний суд міста Миколаєва під головуванням судді Коваленка Ігоря Володимировича у приміщенні цього суду 07 жовтня 2025 року, повне судове рішення складено того ж дня, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,
у с т а н о в и в :

У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
Позов мотивовано тим, що сторони з травня 2008 року перебувають у шлюбі, в якому мають неповнолітніх дітей – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З вересня 2023 року подружні відносини між нею та відповідачем фактично припинені, сімейне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння та різні погляди на сімейне життя, подальше збереження сім`ї неможливе, оскільки суперечить її інтересам та інтересам дітей, питання поділу майна наразі відсутнє. Діти залишаються жити з позивачкою. Відповідач з дітьми не спілкується, а матеріальна допомога має епізодичний характер та не відповідає вимогам закону.
Посилаючись на викладене, позивачка просила шлюб з відповідачем ОСОБА_2 , зареєстрований 16 травня 2008 року Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївської області, актовий запис №138 розірвати, після розірвання шлюбу повернути дошлюбне прізвище – ОСОБА_5 . 
Відзив на позовну заяву не надходив.
Рішенням Інгульського районного суду міста Миколаєва від 107 жовтня 2025 року позовні вимоги задоволено.
Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 16 травня 2008 року Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №138.
Змінено прізвище ОСОБА_1 на дошлюбне - « ОСОБА_5 ».
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211 грн 20 коп. 
Рішення суду мотивовано тим, що оскільки причини, які спонукають наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам, шлюб сторін слід розірвати. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог, а вразі сумніву - надати сторонам строк - 6 місяців на примирення.
Апеляційна скарга мотивована тим, що підстави для розірвання шлюбу сторін відсутні, оскільки на даний час позивачка змінила свою позицію та заперечує проти розірвання шлюбу. ОСОБА_1 підготовила письмову заяву про бажання зберегти сім`ю. Відповідач вважає, оскільки воля обох сторін спрямована на збереження сім`ї, то рішення суду втратило свою актуальність. Крім того, відповідач зауважує, що суд першої інстанції формально підійшов до розгляду справи та не надав сторонам строку на примирення, що призвело до помилкового висновку про неможливість збереження сім`ї. 
Заслухавши доповідь судді, пояснення відповідача, який підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги, позивачки, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, наполягала на розірванні шлюбу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).
Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами частина 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Рішення суду першої інстанції відповідає таким вимогам закону відповідає.
Як вбачається з матеріалів справи і таке встановив суд першої інстанції, шлюб між сторонами зареєстрований 16 травня 2008 року Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївської області, актовий запис №138 (а.с. 8). 
Сторони є батьками двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_1 , актовий запис №3624, та серії НОМЕР_2 , актовий запис №72 (а.с. 5, 6). 
Звертаючись із позовом, ОСОБА_1 посилалась на те, що з вересня 2023 року подружні відносини між нею та ОСОБА_2 були остаточно припинені, сімейне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння та різні погляди на сімейне життя, вважала, що подальше збереження сім`ї неможливе, оскільки суперечить її інтересам та інтересам дітей, питання поділу майна наразі відсутнє. 
Частина 1 статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.
Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.
Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Частина 3 статті 105 СК України визначає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.
Відповідно до статті 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
Згідно із роз`ясненнями, наданими постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.
Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання».
Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.
Оскільки позивачка ОСОБА_1 наполягала на розірванні шлюбу, посилалася на те, що їх з ОСОБА_2 примирення взагалі неможливе, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, а збереження шлюбу суперечить її особистим інтересам та інтересам дітей, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню.
Такий висновок суду ґрунтується на повно та всебічно встановлених обставинах справи та належним чином оцінених доказах, з урахуванням добровільності шлюбних відносин. 
Аргументи апеляційної скарги колегія суддів відхиляє як безпідставні. 
Так, доводами апеляційної скарги про те, що позивачка змінила своє ставлення до збереження шлюбу і заперечує проти розірвання шлюбу не приймаються з огляду на позицію позивачки в суді апеляційної інстанції, яка наполягала на розірванні шлюбу.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не надав всупереч положенням статті 111 СК України сторонами строку для примирення відхиляються з таких підстав.
Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.
Статтею 2 ЦПК України визначено, що розумність строків розгляду справи судом є однією з основних засад цивільного судочинства.
Частиною сьомою статті 240 ЦПК України визначена можливість суду у справі про розірвання шлюбу суд зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців.
Водночас, у пункті 4 частини першої статті 251 ЦПК України встановлено обов`язок суду зупинити провадження у справі у разі надання сторонам у справі про розірвання шлюбу строку для примирення.
Системний аналіз наведених положень матеріального та процесуального права дає підстави для висновку, що заходи для примирення подружжя вживаються судом за таких умов: це не суперечить моральним засадам суспільства; існують об`єктивні обставини, які свідчать, що такі заходи можуть бути дієвими, тобто такими, що можуть призвести до примирення сторін; застосовані заходи для примирення подружжя, якщо вони мають наслідком зупинення провадження у справі, не повинні суперечити загальним засадам цивільного судочинства та не порушувати розумність строків розгляду справ.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України). 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 листопада 2018 року у справі № 761/33261/16-ц (провадження № 61-33349св18) зроблено висновок по застосуванню статті 111 СК України та вказано, що «примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.
У справі, що переглядається, позивачка наполягала на неможливості збереження сім`ї, відповідач, якій був повідомлений про наявність у суді відповідного позову за правилами, визначеними статтями 128, 130 ЦПК України – за адресою зареєстрованого місця проживання, відзиву на позовну заяву не подав, клопотання про надання строку для примирення не заявив.
Тому у суд не мав в обов`язковому порядку з урахуванням дискреційних повноважень щодо надання сторонам у справі про розірвання шлюбу строку для примирення, надавати такий строк ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Щодо клопотання відповідача, викладеного в апеляційній скарзі, про надання строку для примирення – шість місяців. 
Апеляційний суд, вирішуючи таке клопотання, наслідком задоволення якого є, зокрема зупинення провадження у справі, виходить з того, що закріплена у статті 111 СК України норма права є диспозитивною, тому суд вживає заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства, а за обставинами справи існує реальна можливість примирення сторін.
Суд не може формально застосовувати інститут примирення подружжя, тому, вирішуючи клопотання відповідача суд апеляційної інстанції враховує, що: строк, який сплинув із моменту пред`явлення позову про розірвання шлюбу, становить більше восьмі місяців, а з дня ухвалення оскаржуваного судового рішення – майже 7 місяців; згідно пояснень відповідача на день розгляду справи апеляційним судом сімейні відносини між сторонами не відновлені; відповідач не зазначив обставини справи, які свідчать про можливість примирення сторін.
З урахуванням наведеного колегія суддів переконана, що зупинення судом апеляційної інстанції провадження у справі на 6 місяців з метою надання сторонам строку на примирення належно не обґрунтовано, не наведено оцінки співмірності та дієвості застосованого судом заходу для примирення подружжя з урахуванням обставин цієї справи у співвідношенні з необхідністю дотримання розумних строків розгляду справ.
Ураховуючи наведене та вимоги статті 375 ЦПК України, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції, яке постановлено відповідно до положень матеріального права та з дотриманням вимог процесуального закону.
Щодо розподілу судових витрат.
Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Враховуючи, що апеляційним судом рішення суду першої інстанції про задоволення позову залишено без змін, відсутні підстави для розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, 
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , залишити без задоволення, рішення Інгульського районного суду міста Миколаєва від 07 жовтня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий      Т.М. Базовкіна
Судді:       Л.М. Царюк
Ж.М. Яворська

_______________________________________________
Повна постанова складена 06 травня2026 року