Справа № 365/455/26 
Номер провадження: 2-о/365/23/26 

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

12 червня 2026 року селище Згурівка

Згурівський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Хижного Р.В.
за участі 
секретаря судового засідання Середи Н.В.
заявниці ОСОБА_1 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1 Згурівського районного суду Київської області за правилами окремого провадження заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті особи, яка загинула або пропала безвісти в районах проведення воєнних дій або АТО,-

ВСТАНОВИВ:

Заявниця ОСОБА_1 звернулася до суду із вище вказаною заявою, в якій просить встановити факт смерті свого батька ОСОБА_2 , місце смерті якого селище Новолуганське, Бахмутський район, Донецька область, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Заяву обгрунтовує тим, що вона, заявниця, є донькою ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Новолуганське, Бахмутський район, Донецька область, яка є тимчасово окупованою територією. Загибель мала місце за таких обставин: під час обстрілу присадибних ділянок, ОСОБА_2 отримав осколкове порання в районі живота. Обстріл продовжувався тож медичні працівники з Новолуганської амбулаторії приїхати відмовилися. Сусідка загиблого ОСОБА_4 , як колишній медичний працівник, засвідчила смерть ОСОБА_2 , сусіди допомогли викопати яму і поховати ОСОБА_2 неподалік місця його загибелі. При всіх цих подіях була присутня мати заявниці, дружина загиблого ОСОБА_5 . Отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ про смерть. Встановлення факту смерті батька необхідне заявниці для оформлення спадкових прав та вирішення соціально-побутових питань. 
Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 27.05.2026 року прийнято заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження. 
У судовому засіданні заявниця ОСОБА_1 заяву підтримала.
У ході судового розгляду судом досліджені наступні докази.
Показання свідка ОСОБА_6 , в яких остання повідомила, що вони з чоловіком ОСОБА_2 після початку повномасштабного вторгнення рф проживали в селищі Новолуганське Бахмутського району Донецької області у своєму дачному будиночку. Умови проживання були важкі через постійні обстріли. 18.07.2022 року почався сильний обстріл, та вони з чоловіком вирішили заховатися у підвалі покинутого будинку, який знаходився поруч з їхнім. Коли бігли туди, поруч пролунав вибух та чоловік сказав, що у нього щось потрапило. Після цього, ОСОБА_2 впав на землю. Медична допомога з Новолуганської амбулаторії відмовилась приїхати через обстріл. Вона покликала сусідку ОСОБА_7 , яка до пенсії була медичним працівником, але допомогти чоловіку не вдалося, він помер від осколкового поранення. Сусіди вирили яму та допомогли поховати ОСОБА_2 неподалік їхнього будиночку у лісосмузі. Внаслідок цього обстрілу загинуло ще декілька людей. Ще півтора роки після цього свідок залишалася там, перебуваючи у нелюдських умовах, майже не виходячи з підвалу через обстріли та харчуючись лише з гуманітарної допомоги. Тільки вкінці листопада 2023 року вони із сусідкою вирішили залишити селище та йти на пропускний пункт в м. Суми.
З письмових доказів встановлено, що заявниця ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (а.с. 3 - копія свідоцтва про народження, а.с. 4-5 - актовий запис про шлюб).
ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Михайлівка Чимішлійського району Молдова. Паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 28 лютого 1998 року Артемівським РВ УМВС України в Донецькій області. ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 присвоєний ідентифікаційний номер (реєстраційний номер облікової картки платника податків) - НОМЕР_2 (а.с. 9-14). 
У матеріалах справи також знаходиться копія розписки, про те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 18.07.2022 року отримав проникаюче поранення черевної порожнини, підписане шістьма особами: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 (а.с. 6). Також виконані рукописним способом пояснення ОСОБА_14 про обставини загибелі ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 (а.с. 7). Зазначені письмові документи оцінюються судом як неналежні та недопустимі докази, оскільки перевірити достовірність інформації, яка міститься у цих документах шляхом безпосереднього допиту їх виконавців, як свідків, не видається за можливе.
Переписка у месенжері теж оцінюється судом критично, оскільки не є інформацією з офіційних джерел (а.с. 15). 
Інших письмових доказів до заяви не додано, клопотання про витребування доказів чи виклик інших свідків перед судом не заявлялося. 
Згідно з частинами третьою-четвертою статті 49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно частини першої статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.
Водночас пункт 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940, деталізує положення статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та встановлює, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о) установленої форми; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о) установленої форми; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.
Заявниці було відмовлено у наданні витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, у зв`язку з відсутністю актового запису про смерть батька - ОСОБА_2 (а.с. 17).
Оцінюючи добуті в ході судового розгляду докази, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно вимог пункту 8 частини 1 статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.
Відповідно до частини 1 статті 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.
Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті.
При цьому слід мати на увазі, що встановлення зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті та від оголошення особи померлою.
Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 10 червня 2021 року у справі № 591/1461/19.
Отже, встановлення факту смерті фізичної особи на підставі пункту 8 частини першої статті 315 ЦПК України можливе лише тоді, якщо суд на підставі беззаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, за яких настала смерть, і факт неможливості реєстрації органом державної факту смерті.
Щодо оголошення особи померлою (стаття 46 ЦК України та статті 305-309 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.
Згідно з частиною третьою статті 46 ЦК України фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті.
Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється ЦПК України (частина четверта статті 46 ЦК України).
Відповідно до змісту статті 305 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна.
Згідно з частиною першою статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.
Тому оголошення фізичної особи померлою - це ствердження судовим рішенням припущення про смерть цієї особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті.
Підставою для оголошення особи померлою є не факти (докази), які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи.
З огляду на викладене, виходячи зі змісту положень статей 43, 46 ЦК України, статей 305, 306 ЦПК України, правової позиції Верховного Суду, суд дійшов висновку про те, що за наявності припущень про факт смерті фізичної особи, у тому числі у зв`язку з воєнними діями, без достовірних доказів, які свідчать про цей факт, правильним буде звернення до суду із заявою про оголошення судом особи померлою (частина друга статті 46 ЦК України), а не із заявою про встановлення факту смерті цієї фізичної особи (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України).
Із аналіз змісту заяви ОСОБА_1 вбачається, що як на правові підстави звернення до суду із заявою заявниця посилається на пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України, а саме встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.
Натомість на підтвердження вимог своєї заяви заявниця надала докази, які у своїй сукупності достовірно не свідчать про смерть ОСОБА_2 , а лише дають підстави для обґрунтованого припущення смерті за обставин, що підтверджені цими доказами, які можуть свідчити про смерть останнього.
З огляду на це підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту смерті її батька ОСОБА_2 за пунктом 8 частини першої статті 315 ЦПК України відсутні.
Разом з тим суд вважає за необхідне, з огляду на встановлені у цій справі обставини, роз`яснити заявниці про можливість у даному випадку звернутися до суду із заявою про оголошення ОСОБА_2 судом померлим на підставі частини другої статті 46 ЦК України.
Згідно з пунктом 3 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.
Відповідно до частини першої статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.
Відповідно до частини другої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 грудня 2024 року в справі № 755/11021/22 вирішувала виключну правову проблему щодо початку відліку строку, передбаченого частиною другої статті 46 ЦК України, для оголошення судом фізичної особи померлою у разі, якщо є підстави припускати про вірогідну смерть (загибель) особи на території, на якій велись активні бойові дії.
У цій постанові Велика Палата Верховного Суду наголосила, що законодавець розмежовує категорії «воєнні дії», «збройний конфлікт» і «воєнний стан». Частина друга статті 46 ЦК України послуговується категоріями «воєнні дії» і «збройний конфлікт», а не «воєнний стан». Тому немає підстав пов`язувати початок перебігу строків, зазначених у частині другій статті 46 ЦК України, із введенням, припиненням або скасуванням воєнного стану в Україні. Речення друге частини другої статті 46 ЦК України не конкретизує обставини, за яких суд може застосувати скорочений шестимісячний строк замість дворічного, зазначеного у реченні першому цієї частини. Водночас суд може послатися на шестимісячний строк у разі наявності істотних підстав для припущення, що фізична особа загинула внаслідок воєнних дій, збройного конфлікту, і без обґрунтованих підстав очікувати, що з часом обставини зміняться або з`являться нові дані щодо місцезнаходження цієї особи.
Велика Палата Верховного Суду зауважує, що словосполучення «від дня закінчення воєнних дій», особливо у контексті широкомасштабної збройної агресії рф проти України, потрібно розуміти як визначення строку тривалістю в шість місяців, який потрібно обраховувати передусім від дня закінчення активних бойових дій на певній території України.
Велика Палата Верховного Суду наголошує, що під час визначення моменту для початку відліку шестимісячного строку, встановленого реченням другим частини другої статті 46 ЦК України, суд повинен враховувати соціальний контекст та засаду справедливості. Оскільки в умовах російської агресії, яка триває на території України, ситуація в країні залишається недостатньо стабільною, будь-які правові рішення повинні бути чутливими до складних життєвих обставин, у яких опинилися люди.
Відрахування шестимісячного строку з дня припинення або скасування воєнного стану чи закінчення воєнних дій, збройного конфлікту було б непропорційним обмеженням прав та інтересів значної кількості цивільних осіб, членів сімей Захисників і Захисниць України.
Статтею 47 ЦК України визначено, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті.
Особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи.
Особа може бути оголошена в судовому порядку померлою у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть цієї особи. На цьому наголошено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 31 травня 2023 року у справі № 177/11/20, від 07 листопада 2023 року у справі № 607/159/23.
Ці обставини суд встановлює на підставі відповідних доказів, якими можуть бути, зокрема, але не виключно, накази командира військової частини, бойові розпорядження, акти службового розслідування, матеріали кримінального провадження, інформація державних органів та міжнародних інституцій, показання свідків, фото- відеоматеріали тощо.
Вказаний перелік доказів не є вичерпним та може бути конкретизований у кожній окремій справі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 81, 258,259, 263-265, 305-319, 317 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту смерті особи, яка загинула або пропала безвісти в районах проведення воєнних дій або АТО - відмовити.

Роз`яснити заявниці ОСОБА_1 про її право звернутись до суду із заявою про оголошення фізичної особи померлою відповідно до ст. 46 ЦК України у порядку ст. 305 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання судового рішення. 

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючи суддя Р.В. Хижний