ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

10 червня 2026 року
м. Київ

справа № 185/6208/24

провадження № 61-8868св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. 
суддів: Гулейкова І. Ю., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Павлоградська міська рада Дніпропетровської області,
третя особа- ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Меркуловою Тетяною Петрівною, на постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 червня 2025 року у складі колегії суддів: Єлізаренко І. А., Макарова М. О., Свистунової О. В., 

ВСТАНОВИВ: 

1. Описова частина 

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Павлоградської міської ради Дніпропетровської області (далі - Павлоградська міська рада), третя особа - ОСОБА_2 , про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем.

Позовна заява мотивована тим, щоІНФОРМАЦІЯ_1 помер його рідний дядько - ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина, до складу якої увійшла квартира АДРЕСА_1 .

Вказував, що з квітня 2015 року він доглядав за ОСОБА_3 за його місцем проживання, вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Після смерті ОСОБА_3 , він організував його поховання та поминки.

Він як спадкоємець четвертої черги за законом звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті дядька, проте нотаріус роз`яснив йому, що відсутні документи, які підтверджують родинні відносини з померлим та факт його проживання однією сім`єю зі спадкодавцем. У зв`язку із чим рекомендував звернутися до суду для встановлення фактупроживання із ОСОБА_3 однією сім`єю не менше п`яти років до дня його смерті.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 березня 2023 року у справі № 185/10895/22 встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 , з квітня 2015 року до дня смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 жовтня 2023 року у справі № 185/10895/22 апеляційну скаргу керівника Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах Павлоградської міської ради задоволено частково; рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 березня 2023 року скасовано та його заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, залишено без розгляду з підстав, передбачених частиною четвертою статті 315 ЦПК України.

Постанова Дніпровського апеляційного суду мотивована тим, щовстановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем безпосередньо пов`язане з вирішенням питання про право власності та отриманням свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 . Зазначене свідчить про наявність спору між ОСОБА_1 та Павлоградською міською радою, в інтересах якої діяла Дніпропетровська обласна прокуратура, оскільки встановлення факту проживання з померлим однією сім`єю фактично надало заявнику право на отримання спадщини, що унеможливило вирішення питання визнання спадщини відумерлою та передання її територіальній громаді м. Павлограда Дніпропетровської області.

Посилався на те, що встановлення факту проживання однією сім`єю з померлим необхідне йому для реалізації своїх спадкових прав як спадкоємцем четвертої черги за законом.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд:
-встановити факт його проживання однією сім`єю із ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 , починаючи з квітня 2015 року та до дня смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
-визнати його спадкоємцем четвертої черги в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2025 року у складі судді Болдирєвої У. М. позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Встановлено факт, що ОСОБА_1 проживав однією сім`єю із ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 , не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
У задоволенні іншої частини вимог позову відмовлено.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Встановлюючи факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом останніх п`яти років до дня його смерті, суд першої інстанції виходив із того, що наявними доказами у їх сукупності, у тому числі, показаннями свідків, підтверджується юридичний факт того, що позивач був пов`язаний зі спадкодавцем спільним побутом, здійснював піклування та догляд за  ОСОБА_3 , який через алкогольну залежність був нездатний до самостійного життя, привозив продукти харчування, готував їжу, сплачував комунальні платежі, організував належне поховання ОСОБА_3 .

Районний суд урахував, що відсутність реєстрації місця проживання позивача у квартирі ОСОБА_3 не свідчить про те, що ОСОБА_1 не проживав постійно у цій квартирі. При цьому його тимчасова відсутність за місцем проживання зумовлена роботою, що не спростовує факту його безпосереднього проживання разом із ОСОБА_3 .

Суд першої інстанції не встановив підстав для визнання у судовому порядку  ОСОБА_1 спадкоємцем четвертої черги в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , з огляду на доведеність факту спільного проживання позивача разом зі спадкодавцем на день відкриття спадщини, що і так дає право на спадкування за четвертою чергою. 

Суд послався на відповідні правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду у подібних правовідносинах.

Розподіл судових витрат здійснено судом з урахуванням статті 141 ЦПК України.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 10 червня 2025 року апеляційну скаргу Павлоградської міської ради задоволено частково.
Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2025 року скасовано.
У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову  ОСОБА_1 , апеляційний суд виходив із того, що районний суд належно не роз`яснив позивачу його права на залучення до участі у справі як відповідача ОСОБА_2 , яка з 29 квітня 2023 року є власницею квартири АДРЕСА_1 , що входить до складу спадщини після смерті  ОСОБА_3 , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 29 квітня 2023 року, укладеним між ОСОБА_1 та нею.Без залучення належного кола відповідачів позовні вимоги не можуть бути вирішені.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Меркулова Т. П., посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 червня 2025 року скасувати та залишити в силі рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2025 року.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції та рух справи

У липні 2025 року касаційна скарга ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Меркуловою Т. П., надійшла до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 липня 2025 року касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку на усунення недоліків. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 вересня 2025 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано цивільну справу із суду першої інстанції; роз`яснено учасникам справи право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України.

У вересні 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 травня 2026 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 

Касаційна скарга  ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Меркуловою Т. П., мотивована тим, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції не відповідає положенням статей 263-265 ЦПК України та підлягає скасуванню. 

Зазначає, що за умови відсутності спадкоємців за заповітом та законом, усунення спадкоємців від спадщини, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття спадщина може перейти до територіальної громади на підставі рішення суду. Отже, у спорах про встановлення факту спільного проживання спадкодавця зі спадкоємцем однією сім`єю належним відповідачем є територіальний орган місцевої влади.

ОСОБА_2 , як новий власник квартири АДРЕСА_1 , що входить до складу спадщини після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , не має відношення до факту проживання спадкодавця зі спадкоємцем однією сім`єю. Її права та обов`язки визначаються договором купівлі-продажу від 29 квітня 2023 року, а не фактом проживання попереднього власника. Отже, ОСОБА_2 була залучена до участі у цій справі як третя особа на стороні позивача, оскільки рішення суду може вплинути на її права та обов`язки. Відтак, вона не може бути відповідачем у справі, тому висновок апеляційного суду про те, що позов про встановлення факту проживання спадкодавця зі спадкоємцем однією сім`єю повинен бути пред`явлений до особи, яка придбала спірну квартири до вирішення справи по суті є помилковим.

Підставою касаційного оскарження зазначеного судового рішення представник ОСОБА_1 - адвокат Меркулова Т. П., вказує неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування судом апеляційної інстанцій норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 25 жовтня 2022 року у справі № 760/13773/20, від 22 березня 2023 року у справі № 554/356/21, від 14 грудня 2023 року у справі № 755/5308/21, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу.

У вересні 2025 року Павлоградська міська радаподала відзив на касаційну скаргу, в якому зазначила, що доводи викладені у касаційній скарзі є необґрунтованими, підстави для скасування оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції, яка відповідає положенням статей 263-265 ЦПК України, відсутні.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 02 березня 2018 року державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Тимченко О. М. за реєстраційним номером 2-341, належала квартира АДРЕСА_1 (а. с. 43).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Павлоградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 13 серпня 2021 року (а. с. 36).

Лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_3 № 582 було видане 11 серпня 2021 року ОСОБА_1 (а. с. 9).

Відповідно до акту № 1 про встановлення факту здійснення догляду та обстеження місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , складеного 29 листопада 2022 року головою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Садовніченко, 12» (далі - ОСББ «Садовніченко, 12») ОСОБА_4 , ОСОБА_3 до дня смерті проживав у квартирі один під наглядом рідні, а саме - ОСОБА_1 . Вони разом вели спільне господарство. ОСОБА_1 привозив продукти харчування, готував їжу, годував та переодягав ОСОБА_3 (а. с. 10).

ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті  ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Нотаріусом було роз`яснено ОСОБА_1 , що відсутні документи, які підтверджують родинні відносини з померлим та факт проживання однією сім`єю зі спадкодавцем, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту, яке має юридичне значення.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 березня 2023 року справі № 185/10895/22 заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - Павлоградська міська рада, про встановлення факту, що має юридичне значення задоволено.
Встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 , з квітня 2015 року до дня смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 42).

Відповідно до матеріалів спадкової справи № 29/2023, заведеної приватним нотаріусом Павлоградського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Іщиком М. В. до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2  ОСОБА_1 , як спадкоємець четвертої черги за законом, звернувся до приватного нотаріуса Павлоградського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Іщиком М. В. із заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину (а. с. 33).

05 квітня 2023 року приватним нотаріусом Павлоградського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Іщиком М. В. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 342, відповідно якого спадкоємцем ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 , спадщина, на яку видано свідоцтво, складається із квартири АДРЕСА_1 (а. с. 58).

29 квітня 2023 року між ОСОБА_1 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Тимченко О. М. за реєстровим № 2-517, відповідно до умов якого продавець відчужив на користь покупця належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 11-12).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 жовтня 2023 року у справі № 185/10895/22 апеляційну скаргу керівника Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах Павлоградської міської ради задоволено частково.
Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 березня 2023 року скасовано. 
Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Павлоградська міська рада, ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення залишено без розгляду.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Судом першої інстанції були допитані свідки: ОСОБА_4 (голова ОСББ «Садовніченко, 12»), ОСОБА_5 (сусідка ОСОБА_3 ), які підтвердили родинні стосунки між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та факт того, що ОСОБА_1 фактично проживав разом із ОСОБА_3  приблизно з 2017 року, купував продукти харчування та одяг для ОСОБА_3 , підтримував порядок у квартирі, періодично сплачував комунальні платежі.

2. Мотивувальна частина 

Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Касаційна скарга  ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Меркуловою Т. П., підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана постанова апеляційного суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із частинами першою та другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

У справі, яка переглядається Верховним Судом, звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_1 , зокрема, просив встановити факт його проживання однією сім`єю із  ОСОБА_3 ,який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Метою встановлення такого факту стала необхідність оформлення спадкових прав як спадкоємцем четвертої черги.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції виходив із того, щопред`явлені позивачем вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків ОСОБА_2 , яка з 29 квітня 2023 року є власницею квартири АДРЕСА_1 , що входить до складу спадщини після смерті  ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Апеляційний суд вважав, що лише за наявності належного складу відповідачів у справі, суд може вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення. Без залучення належного кола відповідачів позовні вимоги не можуть бути вирішені.

Верховний Суд не погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції.

Частиною першою статті 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).

Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї обставини є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові.

Частинами першою та третьою статті 1277 ЦК України передбачено, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням.

У частині першій статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

У постанові Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 175/1941/16-ц (провадження № 61-19798св18) зроблено висновок, що «відповідно до частини першої статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. За таких обставин, у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування».

Подібні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 25 жовтня 2022 року у справі № 760/13773/20 (провадження № 61-797св22), від 26 травня 2021 року у справі № 175/891/19 (провадження № 61-7081св20), від 22 березня 2023 року у справі № 554/356/21 (провадження № 61-5463св22), від 14 грудня 2023 року у справі № 755/5308/21 (провадження № 1-14374св23).

Апеляційний суд, дійшовши висновку, що пред`явлені ОСОБА_1 вимоги стосуються прав та обов`язків ОСОБА_2 , не врахував, що належним відповідачем за вимогою про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем мають бути спадкоємці, які прийняли спадщину, а за відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття - територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

За таких обставин, ОСОБА_2 не є належним відповідачем за вимогою про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, оскільки не є і не була спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 , спадщину не приймала. 

При цьому ОСОБА_2 рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувала, про порушення її прав суду не зазначала.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 по суті спору апеляційний суд не переглядав, доводів не аналізував та не робив відповідних правових висновків, не надав оцінку доводам апеляційної скарги Павлоградської міської ради, відмовивши у задоволенні позову у зв`язку із неналежним суб`єктним складом учасників справи.

З огляду на це та вимоги статті 400 ЦПК України, Верховний Суд не може давати оцінку спірним правовідносинам по суті.

За таких обставин, висновки суду апеляційної інстанції не відповідають положенням статей 263-265 ЦПК України та є передчасними.

Відповідно до частини четвертої статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Згідно із частиною шостою статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості під час розгляду справи в касаційному порядку встановлювати нові обставини або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, збирати та надавати правову оцінку новим доказам у справі, то усунути вказані недоліки розгляду справи на стадії касаційного перегляду неможливо, тому, оскільки порушення норм процесуального права допущено апеляційним судом, справу необхідно передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду суду належить врахувати викладене, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог процесуального права, дослідити та належно оцінити подані сторонами докази, з наведенням відповідних обґрунтувань, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційний суд дійшов висновку про передачу справи на розгляд суду апеляційної інстанції, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у судах першої та апеляційної інстанцій, а також у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції немає.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Меркуловою Тетяною Петрівною,задовольнити частково.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 червня 2025 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді:	І. Ю. Гулейков   Г. В. Коломієць   Р. А. Лідовець   Ю. В. Черняк