Справа № 304/308/26 Провадження № 3/304/267/2026	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

  	16 червня 2026 року 	м. Перечин	

Суддя Перечинського районного суду Закарпатської області Ганько І.І., розглянувши матеріали, які надійшли з відділення поліції № 1 (м. Перечин) Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про притягнення до адміністративної відповідальності 

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, 

за ч. 1 ст. 130, ч. 5 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 

У С Т А Н О В И В:

п`ятого лютого 2026 року о 15.05 год по вулиці Центральній у селі Тур`ї Ремети Ужгородського району Закарпатської області, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Мерседес-Бенц», р/н НОМЕР_1 , відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5. Правил дорожнього руху України.
Окрім цього, 16 травня 2026 року о 16.20 год на 11 км автодороги Т 07-12 між населеними пунктами Раково – Тур`ї Ремети Ужгородського району Закарпатської області, ОСОБА_1 , будучи протягом року за постановою відділення поліції № 1 (м. Перечин) Ужгородського РУ ГУ НП в Закарпатській області ЕНА/6618558 від 05 лютого 2026 року притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, у порушення вимог п. 2.1. «а» Правил дорожнього руху України, керував транспортним засобом марки «Мерседес Бенц Віто», р/н НОМЕР_2 , не маючи права керування транспортними засобами, при цьому відмовившись від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5. Правил дорожнього руху України.
У судове засідання ОСОБА_1 жодного разу не з`явився, про місце, дату та час судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, в тому числі викликом по телефону, при цьому поштове відправлення із судовою повісткою за адресою місця проживання, що зазначене у протоколі від 05.02.2026, повернуте на адресу суду з підстави відсутності адресата за вказаною у протоколі адресою місця проживання; поштове відправлення за адресою, зазначеною у протоколах від 16.05.2026, вручено члену сім`ї 05 червня 2026 року; причини неявки ОСОБА_1 суду не повідомляв, клопотання про відкладення розгляду справи не подавав. 
З огляду на те, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, будучи достеменно обізнаною про складання відносно нього протоколів про адміністративне правопорушення та розгляд справи у суді не вжив заходів для явки до суду, не подав письмових заперечень проти протоколу, тому суддя вважає, що наведена поведінка учасника процесу є такою, що направлена на затягування розгляду справи, з метою спливу строку притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченого статтею 38 КУпАП, та вважає можливим розглянути справу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Європейський Суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року наголосив, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження». Крім того, враховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суддя вважає за необхідне провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суддя прийшов до такого висновку.
Положеннями статті 266 КУпАП визначено, що особи, які керують транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Так, процедуру направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду визначає Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року за №1103.
Відповідно до п. 2, 3, 6, 7 вказаного Порядку огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких в поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.
Пункт 2.5 Правил дорожнього руху України передбачає обов`язок водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
При цьому п. 2.1 «а» передбачено, що водій транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Згідно з матеріалами справи, а саме постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6618558 від 05 лютого 2026 року, о 15.05 год 05 лютого 2026 року по вулиці Центральній у селі Тур`ї Ремети ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Мерседес Бенц Е220», р/н НОМЕР_1 , без посвідчення водія, тобто не маючи права керування таким, та без свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, при цьому будучи не пристебнутий ременем безпеки.
З Направлення на медичний огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 05 лютого 2026 року видно, що у результаті огляду, проведеного поліцейським, у ОСОБА_1 виявлено ознаки сп`яніння – порушення координації рухів та почервоніння очей.
Крім цього згідно з матеріалами справи, 16 травня 2026 року о 16.55 год на автодорозі Т 07-12 між населеними пунктами Раково – Т.Ремети водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Мерседес Бенц Віто», р/н НОМЕР_2 , без ввімкненого ближнього світла фар або денних ходових вогнів поза населеним пунктом та без поліса обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів, чим порушив вимоги п. 9.8 ПДР України (постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 7206800 від 16.05.2026).
При цьому з Направлення на медичний огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 16 травня 2026 року видно, що у результаті огляду, проведеного поліцейським, у ОСОБА_1 виявлено ознаки наркотичного сп`яніння – порушення мови, зіниці очей не реагують на світло, почервоніння очей.
Відповідно до п. 12 Розділу ІІ Інструкції у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Разом з тим згідно з протоколами та матеріалів справи ОСОБА_1 від проходження огляду з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння відмовився, така відмова зафіксована за допомогою спеціальних технічних засобів – нагрудних камер поліцейських № 10, 3, 16, на відео з яких видно, що за обставинами події, яка мала місце 05 лютого 2026 року, поліцейськими встановлено автомобіль, під керуванням ОСОБА_1 , який не мав прав керування транспортним засобом, про що сам й зазначає. Після перевірки документів, поліцейський вказує ОСОБА_1 на наявність у нього ознак наркотичного сп`яніння та пропонує проїхати до медичного закладу для огляду на стан сп`яніння, а також, на запитання, якщо він не поїде, роз`яснює наслідки відмови, після чого ОСОБА_1 відмовляється куди-небудь їхати. 
При події 16 травня 2026 року, поліцейські виявили транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 , та ще двох осіб разом з ним, в одного з яких також перевіряють документи, при цьому ОСОБА_1 вказує на відсутність у нього посвідчення водія, а на пропозицію пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, говорить: «Я пишу відмову! Я ся все отказуву! … Я просто не люблю їздити!» На повторне запитання поліцейського «Ви категорично відмовляєтеся?», ОСОБА_1 підтверджує: «Ай! Пиште мені штраф та й..!», тоді як поліцейський вказує на те, що вони штрафи не виписують, а складені ними протоколи про адміністративне правопорушення буде розглядати суд та визначати стягнення. 
Отже суд поза розумним сумнівом встановив, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується протоколами про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 583793 від 05 лютого 2026 року, ЕПР1 № 667595 та ЕПР1 № 667607 від 16 травня 2026 року; даними інформаційно-пошукової системи «Армор» від 16 травня 2026 року з приводу події за участю ОСОБА_1 , що мала місце 16 травня 2026 року; Направленнями на медичний огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 05 лютого та 16 травня 2026 року; копіями постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6618558 від 05 лютого 2026 року ЕНА № 7206800 від 16 травня 2026 року; відомостями інформаційної довідки з ІС Національної поліції України «Адмінпрактика» щодо притягнення ОСОБА_1 05 лютого 2026 року до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП; повідомленнями заступника начальника відділення поліції № 1 (м. Перечин) О.Гондорчина № 18094-2026 від 10 лютого 2026 року та № 72070-2026 від 17 травня 2026 року; письмовими поясненнями самого ОСОБА_1 від 16 травня 2026 року, а також відеозаписами з нагрудних камер поліцейських «Корпанець ст. 130 КУпАП». 
Таким чином вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ч. 5 ст. 126 КУпАП повністю підтверджується зібраними у справі доказами.
Суд визнає вищенаведені докази належними та допустимими в процесі доказування, оскільки такі здобуті уповноваженими особами, у спосіб та у порядку визначеному законом і безпосередньо стосуються обставин правопорушення.
Згідно із ст. 252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Європейським Судом з прав людини неодноразово було наголошено, що суди при оцінці доказів мають керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Яременко проти України» від 12.06.2008, «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011, «Кобець проти України» від 14.02.2008).
Відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.
Стаття 23 КУпАП визначає, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності за скоєне правопорушення і застосовується не тільки з метою виховання особи, яка його вчинила, а й з метою загальної та спеціальної превенції.
Таким чином при накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_1 суддя беручи до уваги те, що він є особою, яка вчинила адміністративні правопорушення, що створюють потенційну загрозу для забезпечення безпеки дорожнього руху й експлуатації транспорту, захисту життя і здоров`я людей, майнових прав фізичних та юридичних осіб, виходячи зі змісту санкцій ч. 5 ст. 126 та ч. 1 ст. 130 КУпАП вважає за необхідне накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у межах санкції ч. 5 ст. 126 КУпАП як таке, що передбачає більш суворий розмір стягнень, та яке за своїм видом і розміром буде справедливим, відповідатиме характеру вчинених правопорушень, особі порушника, який до відповідальності за скоєння адміністративних правопорушень притягується протягом року не вперше, та ступеню вини, необхідним та достатнім для його виховання і запобігання вчиненню нових правопорушень як самим порушником, так й іншими особами.
Згідно із ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.
Із врахуванням встановлених обставин та наявних даних про особу ОСОБА_1 , суд прийшов до висновку, що відносно нього слід застосувати основне стягнення у межах санкції ч. 5 ст. 126 КУпАП у виді штрафу, розмір якого у санкції визначено безальтернативно.
При цьому вирішуючи питання призначення додаткових стягнень суддя враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно з правовим висновком Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, викладеним у постанові від 04 вересня 2023 року у справі № 702/301/20, особі, яку визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого відповідною частиною статей 286, 286-1 Кримінального кодексу України, суд може призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення кримінального правопорушення отримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами.
Зазначене знайшло своє відображення у листі Верховного Суду № 718/0/158-25 від 04.12.2025, де окрім іншого, вказано, що в санкціях ч. 5 ст. 126, ч. 1-4 ст. 130 КУпАП позбавлення права керування транспортним засобом є додатковим обов`язковим стягненням. Наприклад, норма ч. 5 ст. 126 КУпАП містить положення, які є імперативними щодо позбавлення права керування транспортним засобом, і таке стягнення має бути застосовано безальтернативно. При цьому дискреція в такому разі можлива лише щодо строку застосування такого заходу.
Отже приймаючи до уваги вищезазначене під час розгляду справ про адміністративні правопорушення під час вирішення питання про накладення адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом в тих випадках, коли особа такого права не мала або була його позбавлена, судам вказано на наявність підстав, з врахуванням статті 30 КУпАП, для застосування підходу аналогічному тому, що був сформований у вказаній постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 04.09.2023 у справі № 702/301/20.
Призначаючи покарання суддя також враховує, що внаслідок порушення особою, незалежно від наявності чи відсутності у неї посвідчення подія, правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту створюється реальна небезпека для життя і здоров`я інших осіб та спричиняється відповідна шкода, а тому покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в окремих випадках є необхідним з метою попередження спричинення такою особою шкоди здоров`ю чи навіть смерті іншим особам через порушення нею правил дорожнього руху в майбутньому, а також для дієвого впливу на сприйняття суспільством, у тому числі іншими водіями.
При цьому слід звернути увагу на підвищену суспільну небезпечність дій осіб, які керують транспортними засобами, не маючи достатніх теоретичних і практичних знань та не отримавши у передбаченому законом порядку посвідчення водія, оскільки вірогідність настання дорожньо-транспортної пригоди у такому випаду є значно вищою, а тому попереджувальна мета покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у такому випадку набуває особливого значення.
Підхід щодо неможливості призначення покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами особі, яка не отримувала посвідчення водія на право керування транспортними засобами, не відповідає засаді справедливості та принципу рівності всіх перед законом, а також нівелює попереджувальну мету покарання.
З урахуванням встановлених обставин, вищезазначеної правової позиції Верховного Суду, суддя прийшов до висновку, що відносно ОСОБА_1 , якому згідно з повідомленням заступника начальника відділення поліції № 1 (м. Перечин) № 72070-2026 від 17 травня 2026 року посвідчення водія не видавалося, слід також застосувати й додаткове стягнення у межах санкції ч. 5 ст. 126 КУпАП України у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк п`ять років.
Одночасно суд зауважує, що згідно ст. 28 КУпАП оплатне вилучення предмета, який став знаряддям вчинення або безпосереднім об`єктом адміністративного правопорушення, полягає в його примусовому вилученні за рішенням суду і наступній реалізації з передачею вирученої суми колишньому власникові з відрахуванням витрат по реалізації вилученого предмета.
Як роз`яснено у п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23 грудня 2005 року не можна накладати адміністративне стягнення у виді оплатного вилучення транспортного засобу на особу, яка вчинила відповідне правопорушення, керуючи транспортним засобом, що належить іншій особі.
Беручи до уваги, що матеріали справи не містять доказів належності транспортного засобу марки «Мерседес Бенц Віто», р/н НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , такий згідно з даними протоколу належить ОСОБА_2 , тому відносно ОСОБА_1 додаткове стягнення у виді оплатного вилучення транспортного засобу застосовано бути не може.
Відповідно до ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.
Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на 01 січня 2026 року згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» складає 665,60 грн.
Керуючись ст. 33, 36, 40-1, 283, 284 КУпАП, суддя, 

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 та ч. 5 ст. 126 КУпАП, і на підставі ч. 2 ст. 36 цього Кодексу накласти адміністративне стягнення за ч. 5 ст. 126 КУпАП у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 (сорок тисяч вісімсот) грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років та без оплатного вилучення транспортного засобу.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн 60 коп. 
Роз`яснити, що відповідно до вимог ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2, 300-3 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови – не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. 
У порядку ст. 308 КУпАП у разі несплати штрафу у встановлений строк стягнути суму штрафу в порядку примусового виконання постанови у подвійному розмірі.
Постанова у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження. 
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу, до Закарпатського апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову, протягом десяти днів з дня її винесення.
Строк звернення постанови для виконання – три місяці з наступного дня після набрання постановою законної сили.

  	Суддя:	Ганько І. І.