СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА  

ун. № 759/23140/23
пр. № 1-кп/759/343/26 
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2026 року місто Київ
Святошинський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 
секретарі судового засідання - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження, відомості про яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12023100000000774 від 25.07.2023, за обвинуваченням  ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, який здобув вищу освіту, неодруженого, працюючого слюсарем-складальником в ТОВ «Файер-поінт», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,
за участі сторін та учасників кримінального провадження:
прокурори - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , обвинувачений - ОСОБА_6 , захисники - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , потерпілі - ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , представники потерпілих - ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_6 , 25.07.2023 приблизно о 00 год. 01 хв., керуючи технічно справним автомобілем марки «Volkswagen Passat», р.н. НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині проспекту Берестейського у м. Києві, зі сторони вул. Святошинської в напрямку вул. Чистяківської, зі швидкістю щонайменше 134,52 км/год, яка понад вдвічі перевищувала максимально дозволену на даній ділянці дороги 50 км/год, наближався до блокпосту, розташованого поблизу буд. №83 по проспекту Берестейському, позначеного заборонними дорожніми знаками 3.41 «STOP - контроль», перед яким поступово були встановленні заборонні дорожні знаки 3.29 «Обмеження максимальної швидкості», які вказували на поетапне зниження швидкості 30 км/год, 10 км/год, 5 км/год, з додатковою табличкою час дії 7.4.4 «00:00-05:00».
В цей час, на зазначеному блокпості, несли службу ОСОБА_14 , (старший солдат старший стрілець в/ч НОМЕР_2 ) та ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (солдат, стрілець в/ч НОМЕР_2 ), здійснюючи ізоляційні заходи на блокпостах із завданням забезпечення фільтраційно-обмежувальних заходів, під час комендантської години.
Під час руху ОСОБА_6 допустив порушення вимог пунктів 1.5, 2.3 «б», 12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху України:
- пункт 1.5: дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров?ю громадян, завдавати матеріальних збитків;
- підпункт «б» пункту 2.3: для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов?язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим транспортним засобом у дорозі;
- пункт 12.3: у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об?єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об?їзду перешкоди;
- пункт 12.4: у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
Порушення вказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_6 виявились у тому, що він, будучи обізнаним, що транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, умисно та зухвало ігноруючи вимоги Правил дорожнього руху України та встановлені обмеження на період дії правового режиму воєнного стану, безвідповідально ставлячись до можливості настання негативних наслідків, керуючи технічно справним автомобілем марки «Volkswagen Passat», p.н. НОМЕР_3 , усвідомлюючи, що контроль за швидкісними параметрами руху визначається односторонньою вольовою активністю водія, рухаючись зі швидкістю 134,52 км/год, будучи заздалегідь поінформованим про наближення до блок-посту та поступове зменшення швидкості 30, 10 та 5 км/год, з подальшою обов?язковою зупинкою перед контрольним пунктом, маючи об`єктивну змогу завчасно виявити військовослужбовців ОСОБА_14 та ОСОБА_19 , які перебували на службі під час комендантської години (виконуючи свої функціональні обов`язки), не зміг вірно оцінити дорожню обстановку та обрати безпечні прийоми керування, наражаючи на небезпеку інших учасників дорожнього руху, створюючи загрозу життю та здоров`ю громадян, застосував екстрене гальмування, однак внаслідок значного перевищення максимально дозволеної швидкості руху, не зміг зупинити керований ним транспортний засіб, до лінії руху військовослужбовців, внаслідок чого, навпроти буд. №83 по проспекту Берестейському у м. Києві, здійснив на них наїзд, спричинивши їм тілесні ушкодження.
Після цього, продовжуючи рух в стані гальмування, здійснив зіткнення із статичним автомобілем марки «Renault Dokker» р.н. НОМЕР_4 , за кермом якого знаходився ОСОБА_20 , який, в результаті зіткнення отримав тілесні ушкодження, що відносяться до легких тілесних ушкоджень та в подальшому, продовжуючи рух, здійснив зіткнення з автомобілем марки «Toyota Solara», р.н. НОМЕР_5 , який також знаходився в статичному стані, праворуч в смузі для зупинки маршрутних транспортних засобів, попереду.
Так, ОСОБА_14 отримав ушкодження у вигляді: закрита травма грудної клітки: садна та синці у ділянці грудної клітки; переломи 4-9 ребер справа по паравертебральній лінії; травма супроводжувалась розвитком правостороннього пневмотораксу; крововиливи у паренхіму правої легені (у сегменті S6); синці та садна м?яких тканинах тім?яної ділянки справа, лобної ділянки справа; садна рук; закрита травма правої стопи: переломи середньої третини 2 та 3 плюснових кісток правої стопи (зі зміщенням), які у своїй сукупності відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, ОСОБА_19 отримав ушкодження у вигляді: на голові та шиї: множинні поверхневі різані рани від уламків скла на обличчі, охоплюючи його центральну частину, праву половину та праву вушну раковину, а також передню та праву бічну поверхні шиї; повний поперечний перелом з відривом дуги І шийного хребця з розривом мембрани та відривом від основи черепа, з повним поперечним розділенням спинного мозку; перелом кісток основи черепа; субарахноїдальні крововиливи на обох півкулях мозку та мозочка (на базальних поверхнях, на полюсах та на випуклих поверхнях обох скроневих та потиличних часток, на випуклих поверхнях обох тім?яних часток, а також на всіх поверхнях мозочка); повний поперечний відрив продовгуватого мозку, нижче рівня великого потиличного отвору, з розкриттям дна IV шлуночку; рідка кров у шлуночка; на тулубі: ділянки садження шкіри на передній та правій бічній поверхнях грудей та живота, між задньою пахвовою лінією справа та середньо-ключичною лінією зліва, від ключиць до лобка з рвано-забійною раною на їх фоні на правій бічній поверхні грудей, між середньо-ключичною лінією справа та задньою пахвовою лінією справа; розрив міжреберних проміжків на рівні І міжребір?я, між середньо-ключичними лініями по обидва боки з розділенням грудини між рукояткою та тілом; неповний поперечний перелом тіла грудини на рівні ІІІ міжребір?я; множинні переломи ребер справа та зліва по переднім та заднім анатомічним лініям (а саме: косі переломи II ребер справа та зліва в місці з?єднання кісткової та хрящової частин; поперечні, місцями неповні переломи II-VI ребер справа та зліва по косим від середньо-ключичних ліній до місця з?єднання кісткової та хрящової частин; косі переломи І-Х ребер справа та косі переломи I-VIII ребер зліва по косим від лопаткових до задніх пахвових ліній) з ушкодженням пристінкової плеври; розрив передньої стінки перикарда та серця; крововиливи в коренях обох легень (ознака струсу), вогнища забоїв на обох легенях, розриви обох легень; крововилив в ділянці воріт селезінки (ознака струсу); відрив круглої зв?язки печінки догори з частковим переходом та відшаруванням серповидної зв?язки та розділенням печінки між долями, черезкапсулярні розриви печінки; на кінцівках: множинні кровонапливи та садна, а також рвані рани від уламків кісток на кінцівках (а саме: кровонаплив на задній поверхні правого ліктя з рваною раною від уламків кісток; рвано-забійна рана на правій руці, охоплюючи задню та внутрішню поверхні передпліччя в нижній та середній третинах, а також тильну поверхню кисті; множинні поверхневі різані рани від уламків скла на задній поверхні лівого плеча в нижній третині; множинні кровонапливи на лівій руці, охоплюючи задню поверхню передпліччя в нижній третині та долонну поверхню кисті, а також пальці з множинними поверхневими різаними ранами від уламків скла; множинні кровонапливи та садна на тильній поверхні лівої кисті та пальців; рвано-забійна рана на правій нозі, охоплюючи передню і зовнішню поверхню коліна; множинні садна на лівій нозі, охоплюючи внутрішню та передню поверхні стегна; садно на передній поверхні лівої гомілки в верхній третині); множинні переломи кінцівок (а саме: багатоуламковий перелом нижньої третини кісток передпліччя та І ряду п?ясних кісток, а також п?ясної кістки V пальця; косий перелом тіла правої променевої кістки в нижній третині та поперечний перелом тіла правої ліктьової кістки на тому ж рівні; гемартроз лівого ліктьового суглоба з ушкодженням його капсули, перелом лівої плечової кістки та лівої ліктьової кістки; косий перелом основи шийки правої стегнової кістки з відділенням голівки кістки та розривом верхньої стінки вертлюжної западини, переломи переднього напівкільця тазу; багатоуламковий перелом нижнього епіфіза правої стегнової кістки та її тіла в нижній третині з розкриттям капсули колінного суглоба, гемартроз правого колінного суглоба; розміжчення м?яких тканин (підшкірно-жирової клітковини) з утворенням кишені на внутрішній поверхні лівого стегна, яка заповнена рідкою кров?ю з домішками краплин жиру; поперечний перелом лівої великогомілкової кістки в верхній третині та лівої малогомілкової кістки на тому ж рівні; косий перелом тіла лівої великогомілкової кістки в нижній третині), від яких помер на місці пригоди.
В діях водія ОСОБА_6 вбачаються невідповідності вимогам пунктів 12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху України, які є причиною виникнення дорожньо-транспортної пригоди.
Крім того, в ході досудового розслідування, в діях водія встановлено порушення вимог пунктів 1.5, 2.3 «б» Правил дорожнього руху України.
Порушення водієм ОСОБА_6 вимог пунктів 1.5, 2.3 «б», 12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху України знаходяться у прямому причинному зв?язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, не визнав та показав, що 24.07.2023 приблизно о 23 год. 45 хв. керував технічно справним автомобілем марки «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись проспектом Берестейським у місті Києві зі сторони станції метро «Житомирська» у напрямку виїзду з міста, поспішаючи доїхати додому до початку комендантської години. Пояснив, що на окремих ділянках дороги допускав перевищення швидкості руху приблизно до 135 км/год. Під час руху, спускаючись зі Святошинського мосту, побачив вантажні автомобілі, розташовані попереду на проїзній частині, у зв`язку з чим почав знижувати швидкість та намагався об`їхати їх праворуч. Після наближення до блокпосту здійснив екстрене гальмування, відчув сильний удар, після чого автомобіль став некерованим та його почало відводити ліворуч. Зазначив, що не зміг стабілізувати транспортний засіб, унаслідок чого спочатку відбувся наїзд на пішоходів, а надалі зіткнення з іншими транспортними засобами. Також пояснив, що після пригоди вибіг з автомобіля та намагався допомогти потерпілим. Показав, що раніше неодноразово рухався вказаною дорогою, однак у нічний час через блокпост не проїжджав. Вважав, що причиною втрати керованості автомобілем стало пошкодження переднього колеса після наїзду на «спотикач». Цивільні позови не визнав. В останньому слові просив суворо його не карати та не позбавляти волі.
Незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини та надану ним версію подій, його винуватість у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому ОСОБА_14 середньої тяжкості тілесні ушкодження та смерть потерпілого ОСОБА_19 , знаходить своє підтвердження сукупністю досліджених судом доказів, які є належними, допустимими, достовірними, а в своїй сукупності достатніми для ухвалення обвинувального вироку.
Так, допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_14 показав, що є військовослужбовцем та у ніч з 24 на 25 липня 2023 року разом із ОСОБА_19 та іншими військовослужбовцями ніс службу на блокпосту, розташованому на проспекті Берестейському у місті Києві. Пояснив, що відповідно до встановленого порядку близько 00 год. 00 хв. здійснювалося перекриття блокпосту на період комендантської години: старший подавав світлові сигнали транспортним засобам про необхідність зупинки, а інші військовослужбовці виставляли «спотикачі», «їжаки» та дорожні знаки. Зазначив, що блокпост був освітлений, на Святошинському мосту завчасно були встановлені попереджувальні дорожні знаки, а військовослужбовці перебували у форменому одязі зі світловідбиваючими елементами. Показав, що в момент події він та ОСОБА_19 вже виставляли третій «їжак», коли почув крик «Машина!». Автомобіль обвинуваченого рухався з великою швидкістю та не знижував її перед блокпостом. Після наїзду він отримав тілесні ушкодження та втратив свідомість. Зазначив, що дорожньо-транспортні пригоди на блокпостах трапляються саме через перевищення водіями швидкості руху. Також показав, що автомобіль обвинуваченого було видно здалеку, дорожнє покриття було сухим, а освітлення на ділянці дороги працювало.
Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_13 показала, що загиблий ОСОБА_19 був її рідним братом. 25.07.2023 близько 07 год. 00 хв. їй зателефонував командир та повідомив про загибель брата на блокпосту під час виконання ним службових обов`язків. Пояснила, що після смерті брата саме вона займалася організацією поховання та вирішенням усіх пов`язаних із цим питань. Також зазначила, що за життя ОСОБА_19 матеріально утримував матір, а після його смерті відповідну допомогу матері надає вона. Показала, що страхове відшкодування отримали лише мати загиблого та його неповнолітній син. Цивільний позов підтримала у повному обсязі, наполягала на призначенні обвинуваченому найсуворішого покарання.
Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_12 показала, що ОСОБА_19 був її сином. Просила призначити обвинуваченому суворе покарання, цивільний позов підтримала у повному обсязі.
Свідок ОСОБА_21 показав, що у ніч події був командиром блокпосту на проспекті Берестейському. Близько 00 год. 00 хв. разом із іншими військовослужбовцями здійснював перекриття дороги відповідно до встановленої схеми: виставлялися дорожні знаки, «спотикачі» та «їжаки». За 100 м. до блокпосту він зупиняв автомобілі за допомогою світлових сигналів. Пояснив, що дорожня ділянка була освітленою, а автомобілі, які наближались до блокпосту, було видно здалеку. Побачив автомобіль, який рухався з великою швидкістю у напрямку блокпосту та не реагував на світлові сигнали про зупинку. Показав, що військовослужбовці у цей час знаходилися безпосередньо на проїзній частині дороги та виставляли елементи перекриття. Зазначив, що якби автомобіль рухався з дозволеною швидкістю, його можливо було б безперешкодно зупинити до місця перекриття дороги.
Свідок ОСОБА_22 показав, що є військовослужбовцем та у ніч події перебував на зазначеному блокпосту. Підтвердив, що перекриття дороги здійснювалось відповідно до визначеного порядку, були встановлені дорожні знаки, «спотикачі» та «їжаки», а військовослужбовці мали світловідбиваючі елементи на одязі. Показав, що бачив автомобіль, який на великій швидкості наближався до блокпосту, після чого відбувся наїзд на військовослужбовців ОСОБА_19 та ОСОБА_14 .
Допитаний у судовому засіданні експерт ОСОБА_23 показав, що підтримує висновок експертизи № СЕ-19/111-23/39640-ІТ від 15.08.2023. Пояснив, що пошкодження лівого переднього колеса автомобіля могло виникнути внаслідок контакту із штучним пристроєм примусової зупинки транспортного засобу у вигляді колючого дроту («спотикача»). Також зазначив, що розгерметизація переднього колеса може впливати на керованість автомобіля та збільшувати гальмівний шлях транспортного засобу.
Разом із тим допитаний у судовому засіданні експерт ОСОБА_24 , який підтримав висновок експертизи № СЕ-19-23/58824-ІТ від 18.10.2023, показав, що «спотикач» є нерухомою перешкодою для руху транспортного засобу, на яку водій повинен своєчасно реагувати. Пояснив, що під час визначення технічної можливості уникнення дорожньо-транспортної пригоди враховуються швидкість руху транспортного засобу, дистанція виявлення небезпеки та можливість своєчасного гальмування. Вказав, що при русі транспортного засобу зі швидкістю 50 км/год водій мав технічну можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди. Також зазначив, що несправність транспортного засобу не позбавляє водія можливості визначити його зупиночний шлях та можливість уникнення перешкоди.
Свідок ОСОБА_25 показав, що працює слідчим у сфері дорожньо-транспортних пригод та здійснював огляд місця події 25.07.2023. Пояснив, що під час огляду було зафіксовано дорожню обстановку, розташування транспортних засобів, сліди гальмування, уламки та інші сліди контактної взаємодії. Зазначив, що дорожнє покриття на момент огляду було сухим, освітлення на ділянці дороги працювало, а будь-яких об`єктивних перешкод для своєчасного сприйняття водієм дорожньої обстановки не встановлено. Також показав, що у ході огляду зафіксовано пошкодження автомобіля «Volkswagen Passat», зокрема пошкодження переднього лівого колеса, які відповідали механізму дорожньо-транспортної пригоди.
Відомості про вказане кримінальне правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.07.2023 за №120231000000000774 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Згідно з витягом з ЄРДР, досудовим розслідуванням перевірялись обставини дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 25.07.2023 у м. Києві по просп. Берестейському за участю автомобіля «Volkswagen Passat» під керуванням ОСОБА_6 , унаслідок якої тілесні ушкодження отримали військовослужбовці НГУ, а також інші учасники дорожнього руху (т. 2 а.п. 1).
З рапорту інспектора взводу №1 роти №1 батальйону №2 Управління патрульної поліції у м. Києві від 25.07.2023 вбачається, що о 00 год. 01 хв. надійшло повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду за адресою: м. Київ, просп. Перемоги, 83.
У рапорті зазначено, що водій автомобіля «Volkswagen Passat» ОСОБА_6 , рухаючись по проспекту Берестейському, здійснив наїзд на військовослужбовців, після чого відбулося зіткнення з іншими транспортними засобами. Також у рапорті містяться відомості про отримання тілесних ушкоджень потерпілими, госпіталізацію ОСОБА_14 до медичного закладу та смерть ОСОБА_19 (т. 2 а.п. 2).
Наведені відомості узгоджуються з даними витягу з ЄРДР, протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, висновками експертів та іншими дослідженими судом доказами.
Суд враховує, що рапорт працівника поліції не є самостійним доказом винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, однак містить первинні відомості про обставини події, які у подальшому були перевірені під час досудового розслідування та знайшли своє підтвердження сукупністю інших належних і допустимих доказів.
З протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 25.07.2023, проведеного слідчим СУ ГУНП у м. Києві за участю понятих та спеціаліста, вбачається, що огляд проводився на ділянці просп. Берестейського у м. Києві поблизу будинку №81.
Під час огляду зафіксовано дорожню обстановку на місці події, стан дорожнього покриття, розташування транспортних засобів, сліди гальмування, уламки та інші сліди контактної взаємодії.
Відповідно до протоколу, дорожнє покриття на момент огляду було асфальтобетонним, сухим, проїзна частина призначалась для руху в обох напрямках, освітлення забезпечувалось міською мережею електроосвітлення, оглядовість у напрямку руху була достатньою, а будь-яких об`єктивних перешкод для сприйняття дорожньої обстановки не встановлено.
Також у протоколі зафіксовано розташування транспортних засобів: автомобіля «Volkswagen Passat», автомобіля «Toyota Solara» та автомобіля «Renault Dokker», а також характер і локалізацію механічних пошкоджень указаних транспортних засобів.
Зокрема, у автомобіля «Volkswagen Passat» зафіксовано пошкодження передньої частини кузова та інших елементів, зокрема, пошкодження переднього лівого колеса (відсутність тиску), характер яких відповідає механізму зіткнення, відображеному на схемі дорожньо-транспортної пригоди.
Окрім цього, у ході огляду виявлено сліди шин, уламки деталей транспортних засобів та інші об`єкти, що мають значення для встановлення механізму розвитку дорожньо-транспортної пригоди.
До протоколу долучено схему місця дорожньо-транспортної пригоди та фототаблиці, на яких відображено взаємне розташування транспортних засобів, слідів та інших об`єктів на місці події, зокрема дорожніх знаків (т. 2 а.п. 5-36).
Суд визнає вказаний протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди належним та допустимим доказом, оскільки він складений уповноваженою особою з дотриманням вимог КПК України, містить відомості щодо фактичної обстановки на місці події, зафіксованої безпосередньо після дорожньо-транспортної пригоди, та узгоджується з іншими дослідженими судом доказами, зокрема висновками експертів, схемою ДТП, фототаблицями та показаннями учасників провадження.
З акта огляду та направлення транспортного засобу на майданчик тимчасового утримання транспорту від 25.07.2023 вбачається, що під час огляду автомобіля «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_1 , слідчим були зафіксовані механічні пошкодження транспортного засобу, отримані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
У документі відображено характер зовнішніх пошкоджень автомобіля, зокрема пошкодження передньої частини кузова, елементів лакофарбового покриття, скла та інших конструктивних елементів транспортного засобу.
Після проведення огляду вказаний транспортний засіб був направлений на спеціальний майданчик тимчасового утримання транспортних засобів для забезпечення його збереження як речового доказу у кримінальному провадженні.
Відомості, зафіксовані в указаному акті, узгоджуються з протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, схемою ДТП, фототаблицями та висновками експертів щодо механізму утворення пошкоджень транспортного засобу (т. 2 а.п. 38).
Суд враховує, що зафіксований у вказаному акті характер механічних пошкоджень автомобіля «Volkswagen Passat» відповідає механізму дорожньо-транспортної пригоди, встановленому під час судового розгляду, та підтверджує факт контактної взаємодії транспортного засобу з іншими об`єктами під час розвитку події ДТП.
Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи технічного стану транспортного засобу № СЕ-19/111-23/39219-ІТ від 25.09.2023, проведеної судовим експертом Київського НДЕКЦ МВС України, об`єктом дослідження був автомобіль «Volkswagen Passat» р.н. НОМЕР_1 .
На вирішення експерта були поставлені питання щодо наявності несправностей гальмівної системи, рульового керування та ходової частини автомобіля, часу їх виникнення, а також можливого впливу таких несправностей на виникнення дорожньо-транспортної пригоди.
За результатами проведеного дослідження експерт дійшов висновку, що на момент огляду автомобіля виявлено несправності системи рульового керування та ходової частини, тоді як гальмівна система транспортного засобу знаходилась у працездатному стані.
При цьому експертом встановлено, що виявлені несправності рульового керування та ходової частини автомобіля виникли саме в процесі дорожньо-транспортної пригоди внаслідок аварійного навантаження та деформацій транспортного засобу.
У висновку також зазначено, що характер пошкоджень свідчить про їх виникнення внаслідок контактної взаємодії транспортного засобу з іншими об`єктами під час ДТП, а не в процесі звичайної експлуатації автомобіля (т. 2 а.п. 40-46).
Суд визнає зазначений висновок експерта належним, допустимим та достовірним доказом, оскільки експертиза проведена компетентним експертом, у межах його спеціальних знань, із дослідженням безпосереднього об`єкта експертизи та наведенням мотивованих відповідей на поставлені питання.
Таким чином, суд відхиляє версію про виникнення дорожньо-транспортної пригоди внаслідок технічної несправності автомобіля, оскільки вона спростовується сукупністю досліджених доказів, зокрема висновками судових автотехнічних експертиз, даними огляду транспортних засобів та характером встановлених механічних пошкоджень.
Висновки експерта узгоджуються з протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, схемою ДТП, характером механічних пошкоджень транспортних засобів та іншими дослідженими судом доказами.
Таким чином, судом не встановлено обставин, які б свідчили про виникнення дорожньо-транспортної пригоди внаслідок технічної несправності автомобіля «Volkswagen Passat», що існувала до моменту ДТП.
З акта огляду та направлення транспортного засобу на майданчик тимчасового утримання транспорту від 25.07.2023 вбачається, що під час зовнішнього огляду автомобіля «Renault Dokker» р.н. НОМЕР_6 були зафіксовані механічні пошкодження передньої та бокової частин кузова, пошкодження лакофарбового покриття та інших конструктивних елементів транспортного засобу.
Указані пошкодження за своїм характером та локалізацією узгоджуються з обстановкою дорожньо-транспортної пригоди, відображеною у протоколі огляду місця події та схемі ДТП.
Після проведення огляду автомобіль «Renault Dokker» був направлений на спеціальний майданчик тимчасового утримання транспортних засобів для забезпечення його збереження як речового доказу (т. 2 а.п. 48).
Сукупність зафіксованих механічних пошкоджень транспортних засобів, їх розташування на місці пригоди, сліди контактної взаємодії та схема ДТП у своїй сукупності підтверджують механізм розвитку дорожньо-транспортної пригоди, встановлений судом.
Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи технічного стану транспортного засобу № СЕ-19/111-23/43098-ІТ від 28.08.2023, під час дослідження автомобіля «Renault Dokker» р.н. НОМЕР_6 встановлено, що на момент огляду гальмівна система та система рульового керування транспортного засобу перебували у працездатному стані.
При цьому виявлені пошкодження ходової частини автомобіля, зокрема пошкодження колеса, елементів підвіски та балки задньої осі, за висновком експерта, виникли безпосередньо в процесі дорожньо-транспортної пригоди та мають аварійний характер.
Експерт також дійшов висновку, що зазначені пошкодження є наслідком значних ударних навантажень, отриманих у результаті взаємодії транспортного засобу з іншими об`єктами під час ДТП, а тому не свідчать про наявність технічної несправності транспортного засобу, яка існувала до моменту пригоди та могла перебувати у причинному зв`язку з її виникненням (т. 2 а.п. 52-57).
Судом встановлено, що безпосередньо на проїзній частині проспекту Берестейського у м. Києві були розміщені металеві елементи примусової зупинки транспорту, які складались із металевих шипів, з`єднаних між собою ланцюгом, що підтверджується протоколом додаткового огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 27.07.2023 та фототаблицею до нього (т. 2 а.п. 61-63).
Вказані металеві конструкції знаходились у межах смуги руху транспортних засобів та фактично створювали додаткову небезпеку для учасників дорожнього руху.
При цьому сама по собі наявність зазначених елементів примусової зупинки транспорту не спростовує встановлених судом порушень Правил дорожнього руху з боку обвинуваченого та не перебуває у такому причинному зв`язку з наслідками ДТП, який би виключав кримінальну відповідальність останнього.
Судом досліджено висновок судової транспортно-трасологічної експертизи № СЕ-19/111-23/39640-ІТ від 15.08.2023, відповідно до якого експертами Київського НДЕКЦ МВС України проведено дослідження механізму дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобілів Volkswagen Passat р.н. НОМЕР_1 , Renault Dokker р.н. НОМЕР_6 та Toyota Solara р.н. НОМЕР_7 , а також слідової інформації, зафіксованої у протоколі огляду місця ДТП, схемі ДТП, пошкоджень транспортних засобів та штучних пристроїв для примусової зупинки транспорту.
Згідно з висновком експерта, перший контакт відбувся між передньою правою частиною автомобіля Volkswagen Passat та задньою лівою частиною автомобіля Renault Dokker, другий контакт - між лівою боковою частиною Renault Dokker та задньою правою частиною автомобіля Toyota Solara, третій контакт - між передньою правою частиною Volkswagen Passat та задньою лівою частиною автомобіля Toyota Solara. При цьому у момент первинних контактів поздовжні осі транспортних засобів розташовувалися приблизно паралельно одна одній, однак точну величину кута між ними визначити неможливо у зв`язку зі значними деформаціями транспортних засобів.
Експертизою також встановлено, що місце зіткнення автомобілів Volkswagen Passat та Renault Dokker знаходиться перед початком утворення подряпини на асфальтовому покритті, зафіксованої у схемі ДТП, а місця подальших контактів транспортних засобів знаходяться перед місцем кінцевого розташування автомобіля Toyota Solara. Разом з тим, точне розташування місць зіткнення відносно елементів проїзної частини експертом не встановлено через недостатність слідової інформації.
Крім того, експертами досліджено пошкодження переднього лівого колеса автомобіля Volkswagen Passat та встановлено наявність наскрізного пошкодження шини, а також пошкоджень колісного диска, характерних для руху колеса при недостатньому тиску повітря. Згідно з висновком експерта, наскрізне пошкодження шини та подальша розгерметизація колеса могли утворитися внаслідок контакту колеса зі стороннім предметом прямолінійної форми довжиною близько 60 мм, який має ріжучу кромку, у тому числі зі штучним пристроєм для примусової зупинки транспорту у вигляді колючого дроту.
Разом з тим, експертами не виявлено слідів (пошкоджень), які б свідчили про контакт автомобіля Volkswagen Passat із металевими конструкціями типу «їжів» (т. 2 а.п. 66-79).
Оцінюючи наведений висновок експерта у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні, суд враховує, що висновки експерта щодо механізму утворення пошкодження шини мають імовірнісний характер, оскільки сформульовані у вигляді припущення про те, що таке пошкодження «могло утворитися» внаслідок контакту з пристроєм для примусової зупинки транспорту у вигляді колючого дроту, а тому самі по собі не свідчать у категоричній формі про безпосередню причину виникнення дорожньо-транспортної пригоди та підлягають оцінці у взаємозв`язку з усіма іншими доказами у кримінальному провадженні.
Судом досліджено висновок судово-медичної експертизи № 011-2827-2023 щодо трупа ОСОБА_19 , 1973 року народження, відповідно до якого у потерпілого виявлено комплекс множинних тяжких тілесних ушкоджень голови, тулуба та кінцівок, характерних для автомобільної травми при зіткненні транспортного засобу з пішоходом.
Згідно з висновком експерта, у потерпілого виявлено численні садна, крововиливи, рвано-забійні та різані рани, переломи кісток черепа, ребер, хребта, кісток верхніх та нижніх кінцівок, розриви внутрішніх органів, зокрема легень, печінки, селезінки, ушкодження серця та перикарда, масивні внутрішні крововиливи, гемоторакс та гемоперитонеум. Також встановлено повний поперечний відрив довгастого мозку, перелом основи черепа та шийного відділу хребта з ушкодженням спинного мозку.
Експертом зазначено, що виявлені тілесні ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів та гострих предметів (частинок скла) у короткий проміжок часу, практично одночасно, в умовах дорожньо-транспортної пригоди - зіткнення рухомого автомобіля з пішоходом. При цьому ушкодження нижніх кінцівок свідчать про первинний контакт виступаючих частин автомобіля з потерпілим у ділянці рівня колін, після чого потерпілий перебував у вертикальному або близькому до нього положенні та, ймовірно, був відкинутий задньою і частково правою боковою поверхнями тіла на виступаючі частини автомобіля.
Відповідно до висновку експерта, усі виявлені ушкодження за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя, та перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті потерпілого.
Причиною смерті ОСОБА_19 , згідно з висновком експерта, стала поєднана травма голови, тулуба та кінцівок із ушкодженням внутрішніх органів, що супроводжувалася відкритою черепно-мозковою травмою, травмою грудної клітки та живота, множинними переломами кісток скелета, масивною внутрішньою кровотечею та травматичним шоком.
Крім того, у висновку судово-токсикологічного дослідження зазначено, що етилового, метилового, пропілового, бутилового та амілового спиртів у крові потерпілого не виявлено (т. 2 а.п. 81-87).
Суд оцінює наведений висновок експерта як належний, допустимий та достовірний доказ, оскільки він є послідовним, детальним, узгоджується з іншими доказами у кримінальному провадженні та містить категоричні висновки щодо характеру, механізму утворення тілесних ушкоджень і причин смерті потерпілого.
Судом також досліджено висновок експертного дослідження №051-1263-2023 від 27.07.2023, виконаний відділенням судово-медичної токсикології Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи, відповідно до якого проведено судово-токсикологічне дослідження крові трупа ОСОБА_19 , 1973 року народження, з метою встановлення наявності та концентрації спиртів С1-С5 у крові.
Згідно з висновком експерта-токсиколога, у результаті проведеного дослідження методом газорідинної хроматографії у крові потерпілого не виявлено метилового та етилового спиртів, а також пропілового, бутилового, амілового спиртів та їх ізомерів.
Таким чином, висновком токсикологічного дослідження підтверджено відсутність у потерпілого стану алкогольного сп`яніння на момент настання смерті (т. 2 а.п. 88).
Суд визнає вказаний висновок належним та допустимим доказом, оскільки він складений компетентним експертом, містить опис методики дослідження, є логічним, послідовним та узгоджується з іншими матеріалами кримінального провадження.
Судом досліджено висновок судово-медичної експертизи №042-1599-2023 від 02.10.2023, проведений експертом Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_27 за матеріалами кримінального провадження щодо потерпілого ОСОБА_14 , 1996 року народження.
Відповідно до висновку експерта, у потерпілого ОСОБА_14 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди від 25.07.2023 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми грудної клітки з переломами 4-9 ребер праворуч, правобічного пристінкового пневмотораксу та крововиливу у паренхіму правої легені; синців та саден м`яких тканин лобної та тім`яної ділянок голови, рук; закритого перелому середньої третини 2 та 3 плеснових кісток правої стопи зі зміщенням уламків.
Експертом зазначено, що виявлені ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів, могли виникнути за обставин дорожньо-транспортної пригоди - зіткнення автомобіля з пішоходом, та за своїм характером і локалізацією відповідають механізму автомобільної травми.
Згідно з висновком експерта, синці та садна м`яких тканин голови і рук, як ушкодження без тривалого розладу здоров`я, відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Водночас переломи ребер праворуч із розвитком пневмотораксу та крововиливу у легеню, а також переломи плеснових кісток правої стопи зі зміщенням, які спричинили тривалий розлад здоров`я понад 21 добу, віднесені експертом до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.
Також експертом окремо вказано, що встановлений у медичній документації діагноз «надрив капсули печінки» не може бути предметом остаточної судово-медичної оцінки через недостатність даних інструментальних досліджень, а саме відсутність томографії у режимі внутрішньовенного контрастного підсилення, що позбавляє можливості об`єктивно оцінити стан печінки та її капсули (т. 2 а.п. 90-97).
Суд визнає зазначений висновок експерта належним, допустимим та достовірним доказом, оскільки він складений уповноваженим експертом, містить детальний аналіз медичної документації, результатів інструментальних досліджень та узгоджується з іншими доказами у кримінальному провадженні.
Судом також досліджено зміст протоколу проведення слідчого експерименту від 09.10.2023, проведеного за участю потерпілого ОСОБА_14 , а також схему та фототаблиці, складені за результатами цієї слідчої дії.
Із протоколу вбачається, що потерпілий безпосередньо на місці дорожньо-транспортної пригоди відтворив механізм події, напрямок свого руху, місце перебування відносно смуг руху, місце первинного контакту з автомобілем та подальший характер переміщення після наїзду.
Під час проведення слідчого експерименту потерпілий пояснив, що разом із загиблим ОСОБА_19 перебував на проїзній частині проспекту Берестейського. З його слів, після подолання декількох смуг руху він побачив автомобіль марки «Volkswagen Passat», який рухався у напрямку їх руху з великою швидкістю та без зупинки здійснив наїзд.
Потерпілий також повідомив, що дорожнє покриття та освітлення на момент проведення слідчого експерименту відповідали умовам, за яких відбувалась ДТП, що, на його думку, дозволяло достатньо точно відтворити обставини події.
Згідно з протоколом слідчого експерименту та схемою до нього, потерпілий указав орієнтовне місце свого перебування та місце перебування ОСОБА_19 у момент наїзду, відстані між учасниками події, а також траєкторію руху автомобіля. На схемі відображено розташування транспортного засобу, напрямок його руху та місце контакту з пішоходами.
Під час слідчого експерименту також проводились математичні розрахунки щодо можливого часу подолання пішоходами проїзної частини та співвідношення цього часу із швидкістю руху автомобіля. У протоколі зафіксовано, що при швидкості автомобіля, визначеній у висновку автотехнічної експертизи, транспортний засіб за декілька секунд долав значну відстань, а пішоходи фактично перебували у межах смуги руху автомобіля в момент наближення останнього.
Фототаблиці до слідчого експерименту відображають дорожню обстановку, умови освітлення, ширину проїзної частини, розташування учасників слідчої дії, а також нанесені на дорожньому покритті орієнтири та схематичні позначення, що використовувались для відтворення обставин ДТП.
Суд враховує, що потерпілий під час проведення слідчого експерименту пересувався за допомогою милиць, що узгоджується з висновком судово-медичної експертизи про отримані ним тілесні ушкодження, зокрема переломи плеснових кісток правої стопи.
Наведені відомості у сукупності з іншими дослідженими доказами узгоджуються між собою, доповнюють механізм дорожньо-транспортної пригоди та підтверджують обставини наїзду автомобіля на пішоходів.
Фототаблиці, складені під час проведення слідчого експерименту, детально відображають процес відтворення потерпілим механізму дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо на місці її вчинення.
Із наданих фотознімків убачається, що слідчий експеримент проводився у темну пору доби на проспекті Берестейському у місті Києві в умовах, максимально наближених до тих, які існували на момент ДТП. На фототаблицях зафіксовано дорожню обстановку, інтенсивність освітлення проїзної частини, ширину смуг руху, дорожню розмітку, а також розташування транспортних засобів і учасників слідчої дії.
Фотознімки підтверджують, що під час проведення слідчого експерименту використовувалися рулетки, вимірювальні прилади та нанесені крейдою орієнтири, за допомогою яких визначались місце наїзду, траєкторія руху пішоходів та автомобіля, а також відстані між окремими об`єктами.
Крім того, фототаблиці відображають місця, на які вказував потерпілий як на місце свого перебування та місце перебування загиблого ОСОБА_19 у момент виникнення небезпеки для руху та безпосередньо перед наїздом автомобіля. На окремих фотознімках зафіксовано положення потерпілого із використанням милиць, що узгоджується із характером отриманих ним тілесних ушкоджень.
Також фототаблиці містять зображення напрямків руху транспортного засобу, місць розташування учасників експерименту на проїзній частині та виконання контрольних замірів, необхідних для подальших автотехнічних розрахунків.
Окремі фотознімки демонструють огляд дорожньої обстановки з позиції, наближеної до місця водія автомобіля, що використовувалось для перевірки умов видимості пішоходів на проїзній частині в темну пору доби.
Суд враховує, що наведені фототаблиці є додатком до протоколу слідчого експерименту, узгоджуються із його змістом, схемою місця події та іншими дослідженими доказами у кримінальному провадженні, а тому підтверджують послідовність і характер дій учасників дорожньо-транспортної пригоди (т. 2 а.п. 98-107).
Постановою слідчого від 25 липня 2023 року призначено зняття показань технічних приладів та технічних засобів, які мають функції фото-, кінозйомки та відеозапису, у межах кримінального провадження № 12023100000000774, розпочатого за фактом дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 25.07.2023 на проспекті Берестейському у місті Києві (т.2 а.п. 108).
Із змісту постанови вбачається, що під час досудового розслідування встановлено наявність камер відеоспостереження на місці ДТП, у зв`язку з чим було опрацьовано комплексну систему відеоспостереження міста Києва, за результатами чого виявлено відеозаписи, на яких зафіксовано механізм виникнення та розвитку дорожньо-транспортної пригоди.
Як убачається з протоколу зняття показань технічних приладів та технічних засобів від 25 липня 2023 року, слідчим у службовому кабінеті ГУНП у м. Києві здійснено вилучення чотирьох відеозаписів із комплексної системи відеоспостереження міста Києва за адресою: м. Київ, Берестейський проспект, 83, за проміжок часу з 00 год. 00 хв. по 00 год. 03 хв. 25.07.2023.
Під час огляду зазначених відеозаписів встановлено, що на них зафіксовано механізм розвитку та виникнення дорожньо-транспортної пригоди, а також швидкість і напрямок руху автомобіля, яким було здійснено наїзд.
У протоколі зазначено, що вилучені відеозаписи були записані на оптичний носій CD-R, після чого поміщені до паперового конверта, опечатані та підписані слідчим (т.2 а.п. 109).
Суд враховує, що зазначені процесуальні документи складені уповноваженою особою у порядку, передбаченому КПК України, містять відомості про джерело походження відеозаписів, спосіб їх вилучення, огляду та пакування, а тому підтверджують належність і допустимість відповідних відеоматеріалів як доказів у кримінальному провадженні.
Відповідно до висновку експерта Київського НДЕКЦ МВС України № СЕ-19/111-23/40329-ФП від 14.08.2023, проведено судову фототехнічну експертизу відеозаписів, вилучених у межах кримінального провадження № 12023100000000774 за фактом дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 25.07.2023 на проспекті Берестейському у місті Києві.
Як убачається з висновку експерта, на дослідження було надано оптичний носій формату CD-R із відеофайлами, вилученими з комплексної системи відеоспостереження міста Києва, а також схему дорожньо-транспортної пригоди.
Під час дослідження експертом встановлено, що на наданому носії містяться чотири відеофайли:
«10.9.27.40_Міст Святошин_20230725000055_to_20230725000254.mp4»;
«10.9.27.58_Зупинка Святошин_20230725000057_to_20230725000259.mp4»;
«10.9.27.61_Перемоги (АНТОНОВ)_20230725000059_to_20230725000259.mp4»;
«10.9.27.76_Перемоги_Туполева_20230725000058_to_20230725000258.mp4».
Експерт зазначив, що через значну відстань до об`єкта дослідження, низьку якість зображення, зйомку у темну пору доби та ракурс камер, для вирішення поставленого питання придатним виявився лише відеофайл «10.9.27.40_Міст Святошин_20230725000055_to_20230725000254.mp4».
У ході покадрового дослідження зазначеного відеозапису експертом встановлено, що автомобіль марки «Volkswagen Passat» р.н. НОМЕР_1 проходить контрольну відстань 4,575 м за 6 кадрів відеозапису при частоті 50 кадрів за секунду, тобто за 0,12 секунди.
На підставі проведених розрахунків експерт дійшов висновку, що швидкість руху автомобіля «Volkswagen Passat» у момент появи в кадрі відеозапису становила 137,27 км/год, із можливою похибкою ± 2,75 км/год.
Також у висновку зазначено, що інші надані відеофайли не дозволяють вирішити поставлене питання через технічні характеристики зображення та умови відеозйомки (т. 2 а.п. 113-117).
Суд бере до уваги, що зазначений висновок складено компетентним експертом державної спеціалізованої установи, містить опис досліджених об`єктів, методику проведення дослідження, вихідні дані, розрахунки та мотивовані висновки, а тому визнає його належним та допустимим доказом у кримінальному провадженні.
Висновком судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19-23/58824-ІТ від 18.10.2023, проведеної головним судовим експертом ДНДЕКЦ МВС України ОСОБА_24 , встановлено механізм дорожньо-транспортної пригоди та надано оцінку діям водія автомобіля «Volkswagen Passat» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_6 з технічної точки зору.
Згідно з матеріалами експертизи, дорожньо-транспортна пригода сталася 25.07.2023 приблизно о 00 год. 01 хв. на проспекті Берестейському у місті Києві, де водій автомобіля «Volkswagen Passat» здійснив наїзд на військовослужбовців, які несли службу на блокпості.
Експертом встановлено, що: дорожнє покриття було сухим; видимість елементів проїзної частини становила близько 200 м; дозволена швидкість руху на ділянці дороги в місці ДТП становила 50 км/год; фактична швидкість руху автомобіля «Volkswagen Passat» відповідно до попереднього фототехнічного висновку становила 137,27 км/год ± 2,75 км/год.
У висновку зазначено, що момент виникнення небезпеки для водія слід вважати з моменту об`єктивного виявлення пішоходів на відстані не менше 99,4 м до місця наїзду.
Експертом проведено розрахунок зупиночного шляху автомобіля. Встановлено, що: при швидкості 134,5-140 км/год зупиночний шлях автомобіля становив від 142,6 м до 161,1 м; при допустимій швидкості 50 км/год зупиночний шлях становив від 31,3 м до 32,4 м.
Суд враховує, що фактична відстань, на якій водій міг виявити пішоходів, була меншою за необхідний зупиночний шлях при русі зі швидкістю понад 134 км/год, однак значно перевищувала зупиночний шлях транспортного засобу при русі з дозволеною швидкістю 50 км/год.
У зв`язку з цим експерт дійшов висновку, що: рухаючись із фактичною швидкістю 134,5-140 км/год, водій ОСОБА_6 не мав технічної можливості уникнути наїзду шляхом екстреного гальмування; водночас, рухаючись із дозволеною швидкістю 50 км/год, водій мав технічну можливість уникнути наїзду на пішоходів.
Крім того, експертом встановлено, що дії водія автомобіля «Volkswagen Passat» не відповідали вимогам:
п. 12.4 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого у населених пунктах дозволяється рух транспортних засобів зі швидкістю не більше 50 км/год;
п. 12.3 ПДР України, згідно з яким у разі виникнення небезпеки для руху водій повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу.
Експерт також дійшов висновку, що невідповідність дій водія вимогам п. 12.4 ПДР України перебуває у прямому причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.
Разом із тим питання щодо відповідності дій пішоходів вимогам Правил дорожнього руху експертом не вирішувались, оскільки, як зазначено у висновку, вони не потребують спеціальних автотехнічних знань та виходять за межі компетенції судового експерта (т. 2 а.п. 120-127).
Суд оцінює зазначений висновок як належний, допустимий та достовірний доказ, оскільки він містить детальний опис вихідних даних, використаних методик, проведених розрахунків та логічно узгоджується з іншими доказами у кримінальному провадженні.
Оцінюючи показання обвинуваченого, потерпілих, свідків та досліджені письмові докази у їх сукупності, суд виходить із вимог ст. 94 КПК України, відповідно до яких суд оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Суд критично оцінює версію обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що безпосередньою причиною виникнення дорожньо-транспортної пригоди стала втрата керованості транспортним засобом унаслідок пошкодження переднього лівого колеса після контакту із пристроєм примусової зупинки транспорту («спотикачем»), та вважає такі доводи способом захисту від пред`явленого обвинувачення, спрямованим на уникнення кримінальної відповідальності.
Такі твердження спростовуються сукупністю інших досліджених судом доказів, зокрема показаннями потерпілих, свідків, висновками судових експертиз, протоколом огляду місця події та фототаблицями.
При цьому суд враховує, що сам обвинувачений підтвердив факт руху транспортного засобу зі швидкістю близько 135 км/год у межах населеного пункту, тобто зі швидкістю, яка майже утричі перевищувала максимально дозволену швидкість руху у межах міста.
Суд також враховує наявні суперечності у показаннях обвинуваченого щодо механізму дорожньо-транспортної пригоди.
Так, ОСОБА_6 показав, що після наїзду на «спотикач» автомобіль почало відводити ліворуч, унаслідок чого він втратив контроль над транспортним засобом.
Разом із тим, зазначені показання не узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами, зокрема схемою дорожньо-транспортної пригоди, локалізацією пошкоджень транспортного засобу, слідами його руху після первинного контакту, а також показаннями потерпілих і свідків, які вказували на фактичне зміщення транспортного засобу вправо.
Суд вважає, що наведені суперечності свідчать про непослідовність позиції обвинуваченого та не дають підстав покласти його показання у цій частині в основу вироку.
При цьому суд враховує, що сама по собі версія про втрату керованості транспортного засобу не спростовує встановленого судом факту грубого порушення обвинуваченим правил безпеки дорожнього руху, зокрема руху зі швидкістю, яка істотно перевищувала дозволену, та невжиття своєчасних заходів для безпечного зниження швидкості перед блокпостом.
Так, відповідно до висновку судової транспортно-трасологічної експертизи № СЕ-19/111-23/39640-ІТ від 15.08.2023, експертами дійсно встановлено наявність наскрізного пошкодження шини переднього лівого колеса автомобіля «Volkswagen Passat», а також зазначено, що таке пошкодження та подальша розгерметизація колеса могли утворитися внаслідок контакту зі стороннім предметом прямолінійної форми, у тому числі зі штучним пристроєм для примусової зупинки транспорту у вигляді колючого дроту.
Разом із тим суд враховує, що зазначений висновок експерта сформульований у ймовірній формі та не містить категоричного висновку про те, що саме контакт зі «спотикачем» був безпосередньою та єдиною причиною втрати керованості транспортним засобом і виникнення дорожньо-транспортної пригоди.
Окрім цього, допитаний у судовому засіданні експерт ОСОБА_24 , який підтримав висновок інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19-23/58824-ІТ від 18.10.2023, показав, що «спотикач» є нерухомою перешкодою для руху транспортного засобу, на яку водій повинен своєчасно реагувати, а при русі транспортного засобу зі швидкістю 50 км/год водій мав технічну можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди шляхом своєчасного гальмування та зупинки транспортного засобу.
Суд також враховує, що відповідно до висновку фототехнічної експертизи швидкість руху автомобіля «Volkswagen Passat» у момент наближення до блокпосту становила 137,27 км/год ± 2,75 км/год, тобто більш ніж удвічі перевищувала максимально дозволену швидкість руху в межах населеного пункту.
При цьому матеріалами кримінального провадження достовірно встановлено, що обвинувачений був завчасно поінформований про наближення до блокпосту та необхідність поступового зниження швидкості руху, оскільки на відповідній ділянці дороги були встановлені дорожні знаки 3.29 «Обмеження максимальної швидкості» із поетапним зниженням швидкості до 30 км/год, 10 км/год та 5 км/год, а також дорожній знак 3.41 «STOP-контроль».
Суд вважає встановленим, що дорожня обстановка в місці події була об`єктивно зрозумілою та прогнозованою для водія.
Так, із показань потерпілого ОСОБА_14 , свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , які узгоджуються між собою, вбачається, що блокпост був стаціонарним та функціонував у штатному режимі, перекриття дороги здійснювалося відповідно до визначеного порядку, на під`їзді до блокпоста були встановлені дорожні знаки, використовувались «їжаки», «спотикачі» та світлові сигнали, військовослужбовці перебували у форменому одязі зі світловідбиваючими елементами, дорожня ділянка була освітленою, транспортний засіб обвинуваченого було видно здалеку.
Підстав не довіряти показанням зазначених осіб суд не вбачає, оскільки вони є послідовними, логічними, взаємоузгодженими, узгоджуються між собою та з іншими доказами у кримінальному провадженні.
Допитані у судовому засіданні потерпілі та свідки, які були очевидцями події, послідовно показали, що блокпост був освітлений, дорожня обстановка була видимою, військовослужбовці перебували у форменому одязі зі світловідбиваючими елементами, а автомобіль обвинуваченого рухався з великою швидкістю та не реагував на сигнали про необхідність зупинки.
Судом також встановлено, що дорожнє покриття на момент ДТП було сухим, освітлення на ділянці дороги працювало належним чином, будь-які об`єктивні перешкоди для своєчасного виявлення небезпеки для руху були відсутні, що підтверджується протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, показаннями свідків та висновками експертів.
Таким чином, навіть за умови контакту колеса автомобіля зі «спотикачем» така обставина сама по собі не виключає причинного зв`язку між порушенням обвинуваченим вимог Правил дорожнього руху України та наслідками дорожньо-транспортної пригоди.
Суд виходить із того, що саме істотне перевищення обвинуваченим максимально дозволеної швидкості руху, рух у темну пору доби в межах населеного пункту під час дії комендантської години, невжиття своєчасних заходів до зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу, а також невиконання вимог дорожніх знаків перебувають у прямому причинному зв`язку із виникненням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.
Суд враховує, що відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він зобов`язаний негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу або безпечного об`їзду перешкоди.
При цьому саме значне перевищення швидкості руху суттєво скоротило час, необхідний обвинуваченому для реагування на зміну дорожньої обстановки, збільшило зупиночний шлях транспортного засобу та фактично позбавило його можливості безпечно зупинити автомобіль перед блокпостом.
Отже, суд доходить висновку, що навіть можливе пошкодження переднього лівого колеса автомобіля внаслідок контакту зі «спотикачем» не є самостійною та достатньою причиною виникнення дорожньо-транспортної пригоди, а перебуває у причинному зв`язку із порушенням ОСОБА_6 вимог п.п. 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України.
Оцінюючи дії обвинуваченого з точки зору суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, суд виходить із того, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, є необережним злочином.
При цьому суд вважає встановленим, що ОСОБА_6 , керуючи транспортним засобом зі швидкістю, яка більш ніж удвічі перевищувала максимально дозволену у межах населеного пункту, будучи завчасно поінформованим про наближення до блокпосту, усвідомлював небезпечний характер своїх дій, однак проявив злочинну самовпевненість та безпідставно розраховував на можливість уникнення негативних наслідків.
Показання свідка ОСОБА_28 суд також визнає достовірними, оскільки вони узгоджуються з протоколом огляду місця події, схемою ДТП, фототаблицями та висновками експертів. Зазначені показання підтверджують, що дорожнє покриття було сухим, освітлення працювало, а об`єктивних перешкод для своєчасного сприйняття водієм дорожньої обстановки не встановлено. 
Показання потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_12 суд бере до уваги у частині, що стосується наслідків кримінального правопорушення, сімейних відносин із загиблим, обставин організації поховання та моральних переживань у зв`язку зі смертю ОСОБА_19 .
Аналізуючи досліджені докази у їх сукупності, суд доходить висновку, що вони є належними, допустимими, достовірними та взаємоузгодженими, а їх сукупність є достатньою для висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_19 та заподіяння потерпілому ОСОБА_14 тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» чітко передбачені обов`язки учасника дорожнього руху, серед яких є також і обов`язок знати і неухильно дотримувати вимог Закону України «Про дорожній рух», Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
З огляду на наведене, суд вважає, що водій транспортного засобу може бути визнаний винним у порушенні Правил дорожнього руху тільки в тому випадку, якщо він не виконав якогось передбаченого цими правилами обов`язку. В тому разі, якщо такий обов`язок на нього не покладається, він не передбачає і не повинен передбачити виникнення аварійної обстановки, тобто не порушує Правил дорожнього руху.
Отже, обов`язок учасника дорожнього руху, яким на момент дорожньо-транспортної пригоди був ОСОБА_6 , - знати і неухильно виконувати вимоги ПДР - чітко визначений у національному законодавстві.
Відповідно до п. 1.5 ПДР дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.
Згідно п. 2.3.б ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
Відповідно до п.12.3 ПДР у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.
Пунктом 12.4 ПДР визначено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду, розглядаючи справу №490/10025/17 наголосив, що основним чинником, який визначає відповідальність водія у разі створення небезпеки під час дорожнього руху, залишається його можливість вчасно виявити цю небезпеку і здійснити відповідні заходи для її уникнення чи зменшення. Причина, через яку створена небезпека для руху не має значення, якщо встановлено, що водій мав можливість її вчасно виявити.
Порушення учасником дорожнього руху правил само собою не виключає винуватість іншого учасника руху і створення небезпеки учасником дорожнього руху, яку водій був у стані виявити, не звільняє того від обов`язку вжити заходів, необхідних для уникнення або зменшення шкідливих наслідків від створеної небезпеки.
Під аварійною обстановкою, виходячи з диспозиції ч. 4 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, розуміють такі порушення Правил дорожнього руху, що примусили інших учасників руху різко змінити швидкість руху, напрямок руху або вжити інших заходів щодо забезпечення особистої безпеки або безпеки інших громадян, що підтверджується фактичними даними.
У даному випадку, саме водій ОСОБА_6 створив аварійну обстановку, порушивши Правила дорожнього руху, що призвело до наїзду на пішоходів.
Причиною настання даної ДТП були обставини, які пов`язані із невідповідністю дій водія автомобіля «Volkswagen Passat» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_6 вимогам п.п.1.5, 2.3.б, 12.3, 12.4 ПДР України, оскільки останній повинен був рухатися у населеному пункті з дозволеною швидкістю не більше 50 км/год та у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку він об`єктивно спроможний виявити, негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди та такий порядок визначає наявність у водія ОСОБА_6 технічної можливості уникнути наїзду на пішоходів та з моменту виникнення небезпеки для його руху ОСОБА_6 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішоходів.
Суд критично оцінює доводи сторони захисту про те, що безпосередньою причиною дорожньо-транспортної пригоди став наїзд автомобіля «Volkswagen Passat» на штучний пристрій для примусової зупинки транспорту у вигляді колючого дроту («спотикач»), що нібито призвело до аварійної розгерметизації лівого переднього колеса та подальшої втрати керованості транспортним засобом.
Як убачається із поданих стороною захисту письмових заперечень, захист неодноразово звертав увагу на те, що під час огляду місця події та проведення окремих слідчих дій не було належним чином зафіксовано розташування штучних засобів примусової зупинки транспорту, їх параметри, взаємне розташування відносно смуг руху, а також не перевірялась видимість зазначених предметів для водія.
Разом із тим, самі по собі вказані обставини не спростовують установленого судом факту порушення обвинуваченим правил безпеки дорожнього руху та не свідчать про відсутність причинного зв`язку між його діями і наслідками дорожньо-транспортної пригоди.
Суд враховує, що жодним належним та допустимим доказом не підтверджено достовірно факт наїзду автомобіля під керуванням ОСОБА_6 саме на «спотикач» як на першопричину втрати керованості транспортного засобу.
Допитані у судовому засіданні потерпілі та свідки не підтвердили безпосереднього візуального спостереження моменту контакту колеса автомобіля із зазначеним пристроєм. Висновки експертів у цій частині мають імовірнісний характер та ґрунтуються переважно на припущенні про можливість такого контакту.
Водночас сукупністю інших доказів, досліджених судом, достовірно встановлено, що обвинувачений рухався із перевищенням безпечної швидкості, не врахував дорожню обстановку, наближення до блокпоста, наявність попереджувальних дорожніх знаків, військовослужбовців та транспортних засобів попереду, а також не вжив своєчасних заходів для зменшення швидкості та безпечної зупинки транспортного засобу.
Суд також бере до уваги, що навіть за версією самого обвинуваченого він побачив транспортні засоби попереду, почав гальмування та лише після цього відчув удар і втрату керованості, що свідчить про виникнення небезпечної дорожньої ситуації ще до моменту ймовірного контакту із засобом примусової зупинки.
Крім того, показання обвинуваченого щодо механізму руху автомобіля після втрати керованості не є послідовними та узгодженими з іншими доказами у справі. Так, ОСОБА_6 зазначав, що транспортний засіб після удару потягнуло ліворуч, тоді як інші досліджені судом докази, у тому числі схема ДТП, локалізація слідів та показання свідків, свідчать про фактичне зміщення автомобіля вправо.
Суд вважає, що наведені суперечності свідчать про непослідовність захисної версії та не дають підстав вважати її такою, що спростовує доведеність вини обвинуваченого.
За таких обставин суд доходить висновку, що доводи сторони захисту про виключний вплив «спотикача» на виникнення дорожньо-транспортної пригоди є припущенням, спрямованим на уникнення кримінальної відповідальності, та не спростовують установлених судом порушень вимог п.п. 1.5, 2.3 «б», 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України.
Суд також критично оцінює доводи сторони захисту щодо раптовості виникнення перешкоди для руху та недостатньої видимості блокпосту.
Такі доводи спростовуються сукупністю досліджених судом доказів, а саме: показаннями потерпілих та свідків, протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, фототаблицями, відеозаписами з камер зовнішнього спостереження, а також висновками експертів, відповідно до яких дорожня ділянка була освітленою, оглядовість становила близько 200 метрів, дорожні знаки були встановлені завчасно, а військовослужбовці перебували у форменому одязі зі світловідбиваючими елементами.
Суд враховує, що результати слідчого експерименту від 09.10.2023 не є самостійним доказом винуватості обвинуваченого та оцінюються судом виключно у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні.
При цьому проведення слідчого експерименту було спрямоване на перевірку та уточнення механізму дорожньо-транспортної пригоди, розташування учасників події, траєкторії руху транспортного засобу та умов видимості на місці події, а не на повне відтворення усіх обставин дорожньо-транспортної пригоди у точній послідовності.
Судом не встановлено підстав вважати, що зазначена слідча дія була проведена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону або що її результати суперечать іншим дослідженим доказам.
Судом також перевірено доводи сторони захисту щодо необхідності проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_6 .
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, стороною захисту під час судового розгляду неодноразово заявлялися клопотання про доручення органу досудового розслідування проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченого, його захисників, потерпілого та свідків, мотивовані необхідністю перевірки обставин дорожньо-транспортної пригоди, уточнення видимості елементів дорожньої обстановки, розташування транспортних засобів, а також перевірки вихідних даних, використаних при проведенні судових автотехнічних експертиз.
Суд враховує, що під час досудового розслідування слідчий експеримент за участю обвинуваченого ОСОБА_6 не проводився, оскільки останній скористався правом, передбаченим ст. 63 Конституції України, та відмовився від надання показань.
Водночас відповідно до ч. 3 ст. 333 КПК України доручення органу досудового розслідування проведення слідчих (розшукових) дій під час судового розгляду допускається лише у випадку необхідності встановлення або перевірки обставин, які мають істотне значення для кримінального провадження та не можуть бути встановлені або перевірені іншим шляхом.
Разом із тим, під час судового розгляду судом були безпосередньо досліджені протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, схема місця події, фототаблиці, протокол слідчого експерименту за участю потерпілого, висновки судових автотехнічних та транспортно-трасологічних експертиз, відеозаписи, а також допитані потерпілий, свідки, експерти та обвинувачений.
При цьому судом встановлено, що висновки експертів ґрунтувалися не виключно на даних слідчого експерименту, а на сукупності матеріалів кримінального провадження, зокрема даних огляду місця події, схемі ДТП, фототаблицях, характері механічних пошкоджень транспортних засобів та показаннях учасників події.
Доводи сторони захисту щодо необхідності проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченого були предметом перевірки суду, однак фактично зводяться до необхідності повторної перевірки вже досліджених обставин та формування альтернативної версії механізму дорожньо-транспортної пригоди.
Суд також враховує, що з моменту дорожньо-транспортної пригоди минув значний проміжок часу, у зв`язку з чим відтворення дорожньої обстановки, розташування транспортних засобів, погодних умов та інших обставин у максимально наближеному до моменту події вигляді є об`єктивно ускладненим.
За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для доручення проведення слідчого експерименту в порядку ст. 333 КПК України, оскільки наявна у кримінальному провадженні сукупність доказів є достатньою для встановлення фактичних обставин кримінального провадження та надання їм належної правової оцінки.
Судом також перевірено доводи сторони захисту про те, що фактичне перекриття блокпоста розпочалось раніше 00 год. 00 хв., оскільки, за твердженням сторони захисту, після дорожньо-транспортної пригоди обвинувачений здійснив телефонний дзвінок матері о 00 год. 03 хв. 30 сек.
Разом із тим, сам по собі час здійснення телефонного дзвінка після дорожньо-транспортної пригоди не спростовує встановлених судом обставин щодо наявності блокпоста, дорожніх знаків, засобів примусової зупинки транспорту та військовослужбовців на проїзній частині.
Крім того, навіть у випадку початку перекриття блокпоста за декілька хвилин до початку комендантської години, вказана обставина не звільняла обвинуваченого від обов`язку дотримуватись вимог Правил дорожнього руху України, враховувати дорожню обстановку та обирати безпечну швидкість руху, яка б дозволяла своєчасно реагувати на її зміну.
Суд також бере до уваги висновок судової фототехнічної експертизи № СЕ-19/111-25/10981-ФП від 07.03.2025 року, виконаної за заявою сторони захисту, яким безпосередньо досліджено відеозаписи з камер відеоспостереження, що фіксували дорожню обстановку безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою та після неї.
Як убачається із дослідницької частини висновку експерта, у відеозаписах зафіксовано рух автомобіля «Volkswagen Passat» р.н. НОМЕР_1 , його випередження вантажних транспортних засобів, подальший рух у напрямку місця розташування транспортних засобів та момент, коли автомобіль вже рухався із гальмуванням.
Зокрема, експертом встановлено, що у момент появи задньої частини автомобіля «Volkswagen Passat» після випередження вантажних автомобілів за транспортним засобом спостерігались характерні сліди у вигляді диму або пилу, що свідчило про рух автомобіля вже у стані гальмування.
Разом із тим експертом зазначено, що через значну відстань до об`єкта, темну пору доби, малі розміри транспортного засобу відносно розміру кадру, низьку якість окремих фрагментів відеозаписів, а також особливості ракурсу зйомки, встановити точну швидкість руху автомобіля: у момент проїзду вантажних автомобілів; у момент наїзду на пішоходів; у момент застосування гальмування, не виявилось можливим.
При цьому суд враховує, що неможливість встановлення експертом точної швидкості руху транспортного засобу не спростовує факту руху автомобіля обвинуваченого, не спростовує факту наявності дорожньої перешкоди, транспортних засобів та пішоходів у зоні дорожньої обстановки, а також не виключає порушення водієм вимог Правил дорожнього руху України щодо обов`язку бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну та обирати безпечну швидкість руху.
Суд також враховує, що відповідно до висновку експерта момент початку гальмування автомобіля «Volkswagen Passat» був зафіксований саме у момент перебування автомобіля за кузовом вантажного транспортного засобу, тобто вже після виконання маневру випередження, що узгоджується з іншими дослідженими судом доказами у кримінальному провадженні.
Таким чином, вказаний висновок від 07.03.2025 не встановив іншої швидкості та не спростував висновок № СЕ-19/111-23/40329-ФП від 14.08.2023, а лише зафіксував неможливість точного вимірювання швидкості в інших кадрах.
Доводи сторони захисту про необхідність проведення додаткового слідчого експерименту для встановлення точного часу виставлення блокпосту, розташування транспортних засобів або швидкості руху автомобіля суд оцінює критично, оскільки наведений висновок експерта ґрунтується на безпосередньому дослідженні первинних відеозаписів, здійсненому із застосуванням спеціальних знань та відповідних методик, а проведення нового слідчого експерименту через значний проміжок часу після події об`єктивно не забезпечило б відтворення тотожних умов дорожньої обстановки, освітлення, інтенсивності руху та інших істотних факторів.
Суд також враховує, що сама по собі неможливість встановлення точної швидкості руху транспортного засобу не створює обґрунтованих сумнівів у винуватості обвинуваченого, оскільки висновок про порушення вимог Правил дорожнього руху України у даному кримінальному провадженні ґрунтується на сукупності досліджених судом доказів, які є взаємоузгодженими, послідовними та достатніми для ухвалення рішення у справі.
Суд критично оцінює висновок експерта № СЕ-19/111-25/10975-ІТ від 06.03.2025 року в частині категоричних висновків щодо перебування водія автомобіля «Volkswagen Passat» у стані аварійної ситуації та відсутності технічної можливості уникнення наїзду на пішоходів, оскільки зазначені висновки мають імовірнісний характер та ґрунтуються на неповному комплексі вихідних даних.
Так, експертом прямо зазначено, що слідчий експеримент щодо видимості з робочого місця водія небезпеки у вигляді металевих засобів примусової зупинки транспортних засобів не проводився; не встановлено відстань, яку подолав автомобіль після розгерметизації колеса до моменту наїзду; визначити причинний зв`язок між діями водія та наїздом на пішоходів не виявилось можливим через відсутність необхідного комплексу вихідних даних.
Крім того, висновок експерта про те, що водій «міг знаходитися» в аварійній ситуації, сам по собі не свідчить про достовірне встановлення факту виникнення такої ситуації саме у досліджуваних обставинах та не виключає необхідності оцінки поведінки водія до моменту контакту колеса із стороннім предметом.
Суд також враховує, що навіть за версією експерта, до моменту розгерметизації колеса автомобіль рухався зі швидкістю близько 137 км/год, що суттєво перевищувало встановлене обмеження швидкості руху у населеному пункті.
Саме по собі можливе виникнення технічної несправності або розгерметизації колеса не виключає обов`язку водія дотримуватись безпечної швидкості руху та контролювати дорожню обстановку відповідно до вимог Правил дорожнього руху України.
Суд критично оцінює висновок експерта в частині визначення відсутності у водія технічної можливості уникнути наїзду на металеві засоби примусової зупинки транспортних засобів, оскільки такий висновок ґрунтується на припущенні про виявлення перешкоди на відстані близько 10 метрів.
Крім того, сам по собі висновок про неможливість уникнення наїзду на перешкоду в момент її безпосереднього виявлення не виключає необхідності оцінки дій водія до виникнення критичної ситуації, зокрема щодо вибору безпечної швидкості руху, врахування дорожньої обстановки, нічного часу доби, наближення до блок-посту та обмеженої оглядовості.
Суд враховує, що відповідно до пункту 12.3 Правил дорожнього руху України у разі виникнення небезпеки для руху водій зобов`язаний негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу.
Суд враховує, що висновок експерта №СЕ-19/111-25/22496-ІТ від 02.05.2025 має умовний характер та ґрунтується на вихідних даних, наданих стороною захисту, достовірність яких не була об`єктивно перевірена шляхом проведення відповідних слідчих (розшукових) дій, зокрема слідчого експерименту щодо видимості засобів примусової зупинки транспортних засобів із робочого місця водія у темну пору доби.
Суд також враховує, що експертне дослідження проведено виходячи із версії обвинуваченого про виявлення водієм перешкоди на відстані близько 10 метрів, тоді як питання моменту виникнення небезпеки для руху та обов`язку водія реагувати на зміну дорожньої обстановки відповідно до вимог п.п. 12.3, 12.9 Правил дорожнього руху України потребує оцінки усієї сукупності доказів у кримінальному провадженні.
Окрім цього, суд бере до уваги, що сам експерт зазначив про неможливість експертної оцінки психофізіологічних дій водія після втрати керованості транспортним засобом, а також про можливість інших висновків за умови врахування інших вихідних даних та фактичних обставин події.
Твердження експерта про відсутність причинного зв`язку між діями водія та наслідками дорожньо-транспортної пригоди суд оцінює критично, оскільки питання причинного зв`язку у кримінальному провадженні є предметом правової оцінки суду та не належить до виключної компетенції судового експерта.
Допитаний у судовому засіданні експерт ОСОБА_29 підтвердив, що висновки експертиз №СЕ-19/111-25/10975-ІТ від 06.03.2025 та №СЕ-19/111-25/22496-ІТ від 02.05.2025 були складені ним за клопотанням сторони захисту виключно на підставі вихідних даних, наданих стороною захисту та викладених у матеріалах, переданих для дослідження. При цьому експерт зазначив, що висновки мають умовно-достовірний характер, оскільки експерт не перевіряє достовірність вихідних даних, а проводить дослідження виходячи із заданих йому умов. 
Також експерт показав, що під час проведення досліджень ним не досліджувалась можливість виявлення водієм небезпеки у вигляді блокпосту, не встановлювалась фактична видимість перешкоди, не досліджувався відеозапис події, а використовувались лише стоп-кадри з іншого експертного висновку. Відстань у 10 метрів як момент виявлення небезпеки була взята виключно з показань обвинуваченого ОСОБА_6 , а сам експерт підтвердив, що у разі зміни вихідних даних, зокрема відстані виявлення небезпеки, його висновки були б іншими. 
Крім того, експерт пояснив, що розрахунки проводились для технічно справного транспортного засобу, а інформація щодо розгерметизації колеса до наїзду на пішоходів була взята ним із наданих вихідних даних, оскільки самостійно встановити точне місце наїзду на пішоходів не вдалось. Експерт також зазначив, що після наїзду на засоби примусової зупинки транспортний засіб став некерованим, а водій, на його думку, не міг запобігти наїзду на пішоходів. 
Оцінюючи наведені показання експерта у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні, суд враховує, що зазначені висновки експерта базуються на припущеннях та вихідних даних, достовірність яких експертом не перевірялась, а окремі ключові обставини дорожньо-транспортної пригоди, зокрема фактична видимість перешкоди, можливість її завчасного виявлення водієм та аналіз відеозапису події, предметом експертного дослідження не були.
У зв`язку з цим суд оцінює вказані висновки експерта критично та не вважає їх такими, що спростовують встановлені судом фактичні обставини кримінального правопорушення, підтверджені іншими належними, допустимими та достовірними доказами, дослідженими під час судового розгляду.
Судом під час судового розгляду були розглянуті клопотання сторони захисту про призначення у кримінальному провадженні додаткових судових інженерно-транспортних (автотехнічних) експертиз, у задоволенні яких ухвалами суду було відмовлено.
Приймаючи відповідні рішення, суд виходив із того, що в межах даного кримінального провадження вже проведено низку судових інженерно-транспортних (автотехнічних), фототехнічних, трасологічних та інших експертиз, висновки яких були безпосередньо досліджені судом під час судового розгляду, а експерти, які проводили відповідні дослідження, були допитані судом та надали пояснення щодо застосованих методик дослідження, використаних вихідних даних та зроблених висновків.
Судом було встановлено, що доводи сторони захисту фактично зводились до незгоди з окремими висновками експертів та необхідності проведення нового дослідження з урахуванням іншої оцінки вихідних даних та фактичних обставин дорожньо-транспортної пригоди, на яких ґрунтується позиція сторони захисту.
Разом із цим, питання щодо механізму дорожньо-транспортної пригоди, технічної можливості уникнення наїзду, впливу розгерметизації колеса на зміну траєкторії руху транспортного засобу, відповідності дій водія вимогам Правил дорожнього руху України, а також причинного зв`язку між діями водія та наслідками дорожньо-транспортної пригоди вже були предметом експертного дослідження у межах наявних у матеріалах кримінального провадження висновків експертів.
При цьому наявність окремих розбіжностей між висновками експертів сама по собі не свідчить про їх недопустимість чи необґрунтованість, оскільки такі розбіжності, зокрема, були обумовлені відмінністю вихідних даних, наданих експертам для проведення досліджень, та підлягали оцінці судом у сукупності з іншими доказами кримінального провадження відповідно до вимог ст. 94 КПК України.
Суд також враховує, що призначення нової експертизи не може підміняти собою процес оцінки доказів судом та використовуватись як спосіб отримання нового доказу виключно з метою підтвердження процесуальної позиції сторони кримінального провадження.
За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність передбачених ст.ст. 242, 332 КПК України підстав для призначення додаткових експертиз та відмовив у задоволенні відповідних клопотань сторони захисту.
Під час судових дебатів стороною захисту було заявлене клопотання про долучення нових письмових доказів, а саме висновку судової автотехнічної експертизи. Судом було відмовлено в задоволенні вказаного клопотання, оскільки стадія з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірки їх доказами та стадія доповнень до судового розгляду була закінчена та суд перейшов до судових дебатів, питання про відновлення з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірки їх доказами стороною захисту не порушувалось. 
Під час судового розгляду представник потерпілих заявила клопотання про визнання висновків експертів, поданих стороною захисту, неналежними та недопустимими доказами.
Ухвалюючи вирок, суд надає оцінку зазначеним доводам та виходить із такого.
Відповідно до вимог ст.ст. 84, 85, 86, 94 КПК України питання належності, допустимості, достовірності доказів, а також достатності й взаємозв`язку доказів для прийняття відповідного процесуального рішення вирішуються судом у нарадчій кімнаті за результатами всебічного, повного та безпосереднього дослідження всіх обставин кримінального провадження у їх сукупності.
Доводи представника потерпілих, викладені у клопотанні про визнання окремих висновків експертів неналежними та недопустимими доказами, фактично зводяться до незгоди із висновками експертів, використаними ними вихідними даними, методикою проведення досліджень, а також до іншого тлумачення механізму дорожньо-транспортної пригоди та оцінки досліджених судом доказів.
Разом із цим судом встановлено, що зазначені висновки експертів складені належними суб`єктами в межах їх спеціальних знань та компетенції, містять опис проведених досліджень, використаних матеріалів та мотивовані відповіді на поставлені питання.
При цьому суперечності між окремими висновками експертів, показаннями учасників провадження та іншими доказами у справі не свідчать автоматично про недопустимість відповідного доказу, а підлягають оцінці судом у сукупності з усіма іншими доказами кримінального провадження під час ухвалення остаточного судового рішення.
Суд також враховує, що сама по собі незгода сторони кримінального провадження із змістом висновку експерта чи наведення стороною власної оцінки досліджених обставин не є безумовною підставою для визнання такого доказу недопустимим у розумінні кримінального процесуального закону.
Оцінивши наведені представником потерпілих доводи у сукупності з іншими дослідженими доказами, суд не вбачає підстав для визнання вказаних висновків експертів неналежними чи недопустимими доказами, однак оцінює їх критично у сукупності з іншими доказами.
Оцінюючи усі досліджені докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд доходить висновку, що вина ОСОБА_6 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому ОСОБА_14 тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості та смерть потерпілого ОСОБА_19 , доведена поза розумним сумнівом та кваліфікує його дії за ч.2 ст. 286 КК України.
Сукупність досліджених судом доказів є логічною, послідовною та взаємоузгодженою, а наведена стороною захисту версія подій не створює розумного сумніву у винуватості обвинуваченого, оскільки спростовується об`єктивними даними, висновками експертів, показаннями потерпілих та свідків, відеозаписами, а також іншими матеріалами кримінального провадження.
Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорт" (зі змінами і доповненнями) №14 від 23.12.2005 року, при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
Так, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , у відповідності зі ст.65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 , згідно ст.66 КК України, судом не встановлено.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_6 , згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином; відсутніть обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, відшкодування шкоди потерпілій ОСОБА_30 , дані про особу обвинуваченого, а саме його молодий вік, те, що він не одружений, працює, за місцем роботи характеризується позитивно, має постійне місце проживання та реєстрації, на обліку у лікаря-психіатра та у лікаря-нарколога не перебуває, що свідчить про його осудність; раніше не судимий.
З урахуванням викладеного, обставин вчинення даного кримінального правопорушення (нічний час доби, рух із значним перевищенням швидкості в межах населеного пункту, під час дії комендантської години, поблизу блокпоста, за наявності встановлених дорожніх знаків щодо поетапного зниження швидкості руху та обов`язку зупинки транспортного засобу), позицію потерпілих, які вважали за можливе виправлення обвинуваченого тільки в умовах ізоляції від суспільства, настання непоправних тяжких наслідків у вигляді смерті потерпілого ОСОБА_19 , суд приходить до висновку, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами є призначення покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, не вбачаючи підстав для призначення іншого виду покарання. 
Таке покарання, на переконання суду, є достатнім для виправлення ОСОБА_6 , попередження вчинення ним кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.
Разом з тим, відповідно до вимог ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчинення нових злочинів. Значення заходу примусу для досягнення такої цілі визначається не лише його суворістю, а й неминучістю, своєчасністю, справедливістю і невідворотністю застосування за кожний злочин. Реалізація мети покарання є одним із аспектів виконання визначених у ст. 2 КПК України завдань кримінального провадження, якими, зокрема, є: захист особи, суспільства і держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, у тому числі потерпілих.
Крім того, суд, при призначенні покарання, вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_6 додаткову міру покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на певний строк.
Потерпілий ОСОБА_14 звернувся до суду із цивільним позовом до ОСОБА_6 , ПАТ «Страхова компанія «Уніка», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в якому позивач просить стягнути на його користь з ОСОБА_6 200000 грн. на відшкодування моральної шкоди та з ОСОБА_6 та ПАТ «Страхова компанія «Уніка» (в межах суми страхового відшкодування) матеріальну шкоду у розмірі 100000 грн.
Представник цивільного відповідача ПАТ «Страхова компанія «Уніка» надала суду письмові заперечення та просила відмовити в задоволенні позову.
Потерпіла ОСОБА_12 звернулась до суду із цивільним позовом, який був уточнений, до ОСОБА_6 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог ПАТ «Страхова компанія «Уніка» про відшкодування моральної шкоди, в якому позивач просить стягнути на її користь з ОСОБА_6 2000000 грн. на відшкодування відшкодування моральної шкоди.
Потерпіла ОСОБА_13 звернулась до суду із цивільним позовом, який був уточнений, до ОСОБА_6 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог ПАТ «Страхова компанія «Уніка» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в якому позивач просить стягнути з ОСОБА_6 150000 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 1500000 грн. на відшкодування моральної шкоди.
Представник третьої особи ПАТ «Страхова компанія «Уніка» надала суду письмові пояснення по суті позову та просила розглядати справу без її участі.
Судом під час судового розгляду були досліджені заперечення сторони захисту щодо заявлених потерпілими цивільних позовів, у яких сторона захисту посилалась на наявність договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу, здійснення страховиком часткових страхових виплат, а також на необхідність пред`явлення позовних вимог до страхової компанії як належного відповідача.
Надаючи оцінку вказаним доводам, суд виходить із такого.
Відповідно до положень ст.ст. 127, 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов у кримінальному провадженні до підозрюваного, обвинуваченого або особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями обвинуваченого.
Судом встановлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність обвинуваченого була застрахована, а страховиком здійснено часткові страхові виплати потерпілим у межах, передбачених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Разом із тим наявність договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності не виключає права потерпілих на звернення з цивільним позовом безпосередньо до особи, яка, за версією обвинувачення, завдала шкоду, а також не позбавляє суд обов`язку надати оцінку заявленим позовним вимогам з урахуванням фактичних обставин справи, характеру та обсягу завданої шкоди, здійснених страхових виплат та положень цивільного законодавства.
Доводи сторони захисту щодо неналежного визначення відповідача, необхідності пред`явлення позову виключно до страхової компанії або залучення її як співвідповідача, суд оцінює критично, оскільки такі обставини самі по собі не є безумовною підставою для відмови у задоволенні цивільного позову в кримінальному провадженні.
При цьому суд враховує правові висновки Великої Палати Верховного Суду щодо співвідношення деліктного зобов`язання та обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, відповідно до яких у разі недостатності страхової виплати особа, яка завдала шкоду, зобов`язана відшкодувати потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням.
Оцінюючи наведені стороною захисту доводи у сукупності з іншими доказами та встановленими судом обставинами кримінального провадження, суд не знаходить підстав для відмови у розгляді цивільних позовів потерпілих з мотивів, наведених у запереченнях сторони захисту.
Суд, дослідивши заявлені цивільні позови, додатки до них та уточнення, заперечення та пояснення представника цивільного відповідача, заперечення сторони захисту, доходить до наступних висновків.
Суд установив, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу була застрахована за договором обов`язкового страхування. Відповідно до статей 22, 26-1, 27 Закону України № 1961-IV у межах страхового покриття обов`язок відшкодування відповідної шкоди покладається на страховика, а на завдавача шкоди - лише у разі перевищення фактичного розміру шкоди над страховим відшкодуванням або щодо шкоди, яка не охоплюється страховим покриттям. Отже, вимоги, що підлягають покриттю страховиком у межах Закону № 1961-IV, не підлягають стягненню з ОСОБА_6 ; натомість вимоги у частині шкоди, що не охоплюється страховим відшкодуванням або перевищує його, підлягають вирішенню за рахунок обвинуваченого.
Вирішуючи заявлений потерпілим ОСОБА_14 цивільний позов у кримінальному провадженні, суд виходить із такого.
Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого або особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями обвинуваченого.
Судом установлено, що внаслідок кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_6 , потерпілому ОСОБА_14 були заподіяні тілесні ушкодження, які спричинили тривалий розлад здоров`я, необхідність лікування, реабілітації, фізичні та моральні страждання, зміну звичного способу життя та потребу у подальшому медичному відновленні.
Факт порушення обвинуваченим вимог п.п. 1.5, 2.3 «б», 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України, а також наявність прямого причинного зв`язку між його діями та наслідками дорожньо-транспортної пригоди підтверджується дослідженими судом доказами.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої, зокрема, у зв`язку з фізичним болем та стражданнями, яких вона зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я.
Оцінюючи заявлений розмір моральної шкоди, суд враховує характер та тривалість фізичних і душевних страждань потерпілого, характер отриманих тілесних ушкоджень, необхідність проходження лікування та реабілітації, істотність змін у звичному способі життя потерпілого, а також ступінь вини обвинуваченого та обставини вчинення кримінального правопорушення.
Крім того, суд враховує, що дорожньо-транспортна пригода була вчинена обвинуваченим у нічний час доби в межах населеного пункту, під час дії комендантської години, поблизу блокпоста, за наявності встановлених дорожніх знаків щодо поетапного зниження швидкості руху та обов`язку зупинки транспортного засобу, що свідчить про грубе та свідоме ігнорування вимог безпеки дорожнього руху.
Також судом установлено, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Volkswagen Passat» р.н. НОМЕР_1 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ПрАТ «СК "Уніка"», а тому в межах страхової суми обов`язок відшкодування майнової шкоди покладається на страховика.
За таких обставин суд доходить висновку, що цивільний позов потерпілого ОСОБА_14 є обґрунтованим, доведеним належними та допустимими доказами і підлягає задоволенню в повному обсязі.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження та цивільного позову, цивільним позивачем заявлено вимоги про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 100000 грн. та моральної шкоди у розмірі 200000 грн.
Судом установлено, що заявлена матеріальна шкода пов`язана з витратами потерпілого на лікування, медичне забезпечення та реабілітацію після отриманих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди тілесних ушкоджень та підтверджується наданими стороною цивільного позивача доказами.
Враховуючи, що на момент вчинення кримінального правопорушення цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Volkswagen Passat» р.н. НОМЕР_1 була застрахована у ПрАТ «СК "Уніка"», суд вважає за необхідне стягнути з ПрАТ «СК "Уніка"» на користь потерпілого ОСОБА_14 матеріальну шкоду у розмірі 100000 (сто тисяч) грн.
Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, суд враховує характер кримінального правопорушення, ступінь вини обвинуваченого, характер та тяжкість тілесних ушкоджень, завданих потерпілому, тривалість лікування та реабілітації, фізичний біль, душевні страждання, істотні зміни у звичному способі життя потерпілого, а також засади розумності, виваженості та справедливості.
Суд також враховує, що дії обвинуваченого були пов`язані з грубим порушенням Правил дорожнього руху України, а саме рухом транспортного засобу зі швидкістю понад 134 км/год у межах населеного пункту, в зоні блокпоста та за наявності дорожніх знаків щодо обмеження швидкості та необхідності зупинки транспортного засобу.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_14 моральної шкоди у розмірі 200000 (двісті тисяч) грн.
Вирішуючи заявлений потерпілою ОСОБА_13 цивільний позов у кримінальному провадженні в частині відшкодування матеріальної шкоди, суд виходить із такого.
Згідно з ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Частиною 1 ст. 129 КПК України, передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав та розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Згідно ч.1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Відповідно до ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодовувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.
На підтвердження своїх вимог про відшкодування матеріальної шкоди потерпіла ОСОБА_13 долучила копії фіскальних чеків та квитанцій про оплату поминальних обідів в ресторані, оплату транспорта з кладовища до ресторану, витрати на допомогу матері ОСОБА_12 , витрат на поховання, витрат на засвідчення нотарусом копій невідомих документів, придбання ліків (т.4 а.120-131). 
Згідно з ст.2 Закону України "Про поховання та похоронну справу" поховання померлого - це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.
Отже, витрати на поминальні обіди, квіти, напої, цукерки, оплату транспорта з кладовища до ресторану не є витратами на поховання. 
Суд критично оцінює вимоги позивача в частині стягнення коштів, які, за твердженням сторони позивача, були витрачені на допомогу матері померлого.
Із наданих матеріалів убачається, що відповідні кошти позивач добровільно надавала своїй матері після смерті брата, у тому числі на придбання ліків та інші потреби.
Разом із тим, зазначені витрати не можуть бути ототожнені із матеріальною шкодою, завданою безпосередньо позивачу кримінальним правопорушенням.
Суд враховує, що відповідно до положень ч.2 ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Частиною 1 ст. 202 ЦК України передбачено, що повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.
Тобто, витрати потерпілої ОСОБА_13 на допомогу її непрацездатної матері ОСОБА_12 в сумі 25900,21 грн. є виконанням її обов`язку, встановленого чинним законодавством, не перебувають у прямому причинному зв`язку із діями обвинуваченого у розумінні положень цивільного законодавства про відшкодування шкоди та не підлягають стягненню з обвинуваченого.
Крім того, суд враховує, що мати померлого не заявляла самостійних вимог про відшкодування матеріальної шкоди у межах даного кримінального провадження.
Також суд враховує, що частина інших заявлених витрат не підтверджена належними доказами, а окремі витрати не перебувають у прямому причинному зв`язку із кримінальним правопорушенням та смертю потерпілого.
Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_13 в частині відшкодування матеріальної шкоди в сумі 150000 грн. підлягають частковому задоволенню в сумі 8159 грн., оскільки підтверджені в цьому розмірі наявними в матеріалах провадження копією чека на оплату за поховання в сумі 8159 грн. (т.4 а. 122). 
Вирішуючи цивільний позов потерпілої ОСОБА_13 в частині відшкодування моральної шкоди, суд виходить із такого.
Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Згідно із ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо членів її сім`ї чи близьких родичів.
За змістом ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Частиною 6 ст. 55 КПК України передбачено, що якщо внаслідок кримінального правопорушення настала смерть особи, права потерпілого поширюються на близьких родичів чи членів сім`ї такої особи.
Судом встановлено, що ОСОБА_13 є рідною сестрою загиблого ОСОБА_19 , визнана потерпілою у даному кримінальному провадженні, брала участь в організації поховання брата та пов`язаних із цим заходів, а також зазнала душевних переживань у зв`язку із смертю близької людини.
Суд враховує, що смерть ОСОБА_19 настала внаслідок грубого порушення обвинуваченим правил безпеки дорожнього руху під час дії воєнного стану та комендантської години, при цьому загиблий проходив військову службу та виконував службові обов`язки на блокпості.
Положення ч. 2 ст. 1168 ЦК України передбачають право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю фізичної особи для чоловіка (дружини), батьків, дітей, а також осіб, які проживали з нею однією сім`єю.
Разом із тим, із системного аналізу положень ст.ст. 16, 23, 1167 ЦК України та практики Верховного Суду вбачається, що компенсація моральної шкоди можлива і в інших випадках, коли особі фактично завдано моральних страждань унаслідок порушення її цивільного права.
Такий правовий підхід викладено, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 у справі №216/3521/16, постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 01.03.2023 у справі №496/1691/19, постанові Об`єднаної палати КЦС ВС від 22.04.2024 у справі №279/1834/22, а також постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15.08.2024 у справі №748/802/23 та від 03.02.2025 у справі №930/2144/22, у яких зазначено, що відсутність особи у переліку, визначеному ч. 2 ст. 1168 ЦК України, сама по собі не виключає можливості компенсації моральної шкоди, якщо встановлено факт заподіяння особі реальних душевних страждань унаслідок смерті близького родича.
За таких обставин суд доходить висновку про наявність правових підстав для відшкодування потерпілій моральної шкоди.
Разом із тим, визначаючи розмір такого відшкодування, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, враховує характер кримінального правопорушення, незворотність наслідків у вигляді смерті людини, обставини загибелі ОСОБА_19 , глибину душевних переживань потерпілої, а також її участь у подальшій допомозі матері загиблого.
Водночас суд враховує, що потерпіла не проживала із загиблим однією сім`єю, не перебувала на його утриманні, а також відсутність належних та достатніх доказів істотного погіршення стану її здоров`я саме внаслідок події кримінального правопорушення.
З урахуванням наведеного, характеру та обсягу моральних страждань потерпілої, ступеня її родинного зв`язку із загиблим, конкретних обставин кримінального правопорушення, а також принципів розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь потерпілої ОСОБА_13 , у сумі 250000 (двісті п`ятдесят тисяч) гривень.
За таких обставин цивільний позов потерпілої ОСОБА_13 підлягає частковому задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню потерпілій ОСОБА_12 , суд враховує характер та обсяг душевних страждань потерпілої, незворотність наслідків, ступінь вини обвинуваченого, конкретні обставини кримінального правопорушення, а також інші істотні обставини, що мають значення для правильного вирішення цивільного позову.
Судом установлено, що загиблий ОСОБА_19 був єдиним сином потерпілої, проживав із нею однією сім`єю, підтримував її матеріально та фактично був для неї опорою й допомогою у повсякденному житті.
Потерпіла є особою похилого віку, а смерть сина спричинила для неї не лише тяжкі душевні переживання, а й істотне погіршення стану здоров`я, що підтверджується матеріалами цивільного позову та доданими письмовими доказами.
Суд враховує пояснення потерпілої про те, що після смерті сина вона перебувала у стані тривалого психологічного стресу, відчуття безпорадності та втрати життєвої опори, змушена була звертатись по медичну допомогу, а також переживає постійні моральні страждання у зв`язку із загибеллю сина та наслідками цієї події для її сім`ї.
Особливої уваги заслуговують обставини, за яких настала смерть потерпілого. Як установлено судом, ОСОБА_19 проходив військову службу, виконував службові обов`язки на стаціонарному блокпості під час дії воєнного стану та комендантської години і загинув унаслідок грубого порушення обвинуваченим Правил дорожнього руху України. Обвинувачений рухався населеним пунктом зі швидкістю понад 134 км/год, попри наявність дорожніх знаків, що зобов`язували його до поетапного зменшення швидкості та зупинки транспортного засобу перед блокпостом.
Суд оцінює такі дії обвинуваченого як грубе і свідоме нехтування правилами безпеки дорожнього руху та очевидною небезпекою для життя і здоров`я інших осіб. Суд також враховує, що загиблий був нагороджений державними нагородами України, у тому числі посмертно, а його смерть настала під час виконання функцій із забезпечення безпеки та правопорядку в умовах воєнного стану.
При визначенні розміру відшкодування суд ураховує практику Верховного Суду та Європейського суду з прав людини, відповідно до якої моральна шкода не має точного майнового еквівалента, а її оцінка здійснюється судом з урахуванням принципів розумності, виваженості та справедливості.
Суд бере до уваги, що страхова компанія здійснила виплату страхового відшкодування в межах, визначених спеціальним законом, однак така виплата не усуває обов`язку безпосереднього заподіювача шкоди здійснити повне відшкодування моральної шкоди потерпілій.
З урахуванням незворотності втрати сина, віку потерпілої, фактичної втрати життєвої опори, істотного погіршення психоемоційного та фізичного стану потерпілої, особливого статусу загиблого як військовослужбовця, обставин загибелі під час виконання службових обов`язків у період воєнного стану, грубості та суспільної небезпечності порушень, допущених обвинуваченим, ступеня вини обвинуваченого та тяжкості наслідків, суд доходить висновку, що заявлений потерпілою розмір моральної шкоди у сумі 2000000 грн. є співмірним завданим стражданням, відповідає принципам розумності та справедливості й не виходить за межі компенсаційного характеру цивільно-правової відповідальності.
За таких обставин цивільний позов потерпілої ОСОБА_12 підлягає задоволенню у повному обсязі.
Долю речових доказів та процесуальних витрат необхідно вирішити у відповідності до вимог ст. 100 та ст. 124 КПК України.
Керуючись ст.ст. 369-371, 373- 376 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_6  визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 відраховувати з моменту звернення вироку до виконання.
Цивільний позов ОСОБА_14 до ОСОБА_6 , ПАТ «Страхова компанія «Уніка» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_14 200000 (двісті тисяч) грн. на відшкодування моральної шкоди.
Стягнути з ПАТ «Страхова компанія «Уніка» на користь ОСОБА_14 100000 (сто тисяч) грн. на відшкодування матеріальної шкоди.
Цивільний позов ОСОБА_13 до ОСОБА_6 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог ПАТ «Страхова компанія «Уніка» про відшкодування шкоди, завданої злочином - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_13 8159 (вісім тисяч сто п`ятдесят дев`ять) грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 250000 (двісті п`ятдесят тисяч) грн. на відшкодування моральної шкоди.
В задоволенні іншої частини позову - відмовити.
Цивільний позов ОСОБА_12 до ОСОБА_6 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог ПАТ «Страхова компанія «Уніка» про відшкодування моральної шкоди - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_12 2000000 (два мілліона) грн. на відшкодування моральної шкоди.
Речові докази після набрання вироком законної сили:
-автомобіль «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , який зберігається на території спеціального майданчику для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів за адресою: м. Київ, вул. Г. Хоткевича, 20-Б, та свідоцтво про реєстрацію вказаного автомобіля, яке зберігається в матеріалах кримінального провадження (т.2 а.135) - повернути власнику ОСОБА_31 за належністю;
-паспорт громадянина України для виїзду закордон на ім`я ОСОБА_6 , який зберігається в матеріалах кримінального проводження (т.2 а.136) - повернути власнику;
-автомобіль «Renault Dokker» р.н. НОМЕР_6 , який зберігається на території спеціального майданчику для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів за адресою: м. Київ, вул. Г. Хоткевича, 20-Б - повернути власнику за належністю;
-автомобіль марки «Toyota Solara», р.н. НОМЕР_5 , переданий на зберігання ОСОБА_32 - повернути власнику за належністю;
-CD-R диск, який зберігається в матеріалах кримінального провадження - зберігати при матеріалах кримінального провадження.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати за проведення судових експертиз №СЕ-19/111-23/39219-ІТ від 25.05.2023 у розмірі 3346 грн. 00 коп., № СЕ-19/111-23/43098-ІТ від 28.08.2023 у розмірі 3346 грн. 00 коп., № СЕ-19/111-23/39640-ІТ від 15.08.2023 у розмірі 5497 грн. 00 коп., № СЕ-19/111-23/40329-ФП від 14.08.2023 у розмірі 1434 грн. 00 коп., № СЕ-19-23/58824-ІТ від 18.10.2023 у розмірі 9560 грн. 00 коп., а всього 23183 (двадцять три тисячі сто вісімдесят три) грн. 00 коп.
Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя           ОСОБА_1