ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4436/26 Справа № 179/941/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Іщенко І. М. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Пищиди М.М.
суддів: Свистунової О.В., Ткаченко І.Ю. 
за участю секретаря судового засідання - Літвінова І.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка є законним представником малолітньої доньки ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського району Дніпропетровської області Лимар Єгор Володимирович, ОСОБА_4 про встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу та зміну черговості одержання права спадкування, -
В С Т А Н О В И В:
У червні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , яка є законним представником малолітньої доньки ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського району Дніпропетровської області Лимар Єгор Володимирович, ОСОБА_4 про встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу та зміну черговості одержання права спадкування.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що вона ОСОБА_1 у 2018 році познайомилась із ОСОБА_5 , а з січня 2019 року вона з ним стали проживати разом, з усіма притаманними сім`ї рисами, мали всі взаємні права та обов`язки подружжя, кохали один одного, турбувались один про одного, мали загальний бюджет, вели спільне господарство, але шлюб не реєстрували, оскільки не вважали, що реєстрація шлюбу є запорукою щасливої родини, якою ми були протягом всіх років спільного життя. Спільних дітей від фактичних шлюбних відносин не мали. Від попередніх відносин ОСОБА_5 мав доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківство відносно якої було визнано рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 12.11.2013 року , однак жодних родинних відносин з дитиною чоловік ніколи не підтримував. Позивачка з ОСОБА_5 постійно проживали у належному йому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , займалися благоустроїм спільного життя, придбавали необхідні речі для родини: меблі, предмети побуту та інше.
ОСОБА_5 мав тяжке захворювання - цукровий діабет другого типу, а також ряд супутніх хвороб. З 01 серпня 2021 року йому повторно була встановлена друга група інвалідності від загального захворювання. З часом стан здоров`я ОСОБА_5 став погіршуватись, розвинулась діабетична ангіопатія, гіпертонія третьої стадії, у чоловіка значно погіршився зір та хода, він перебував у безпорадному стані і не міг вже обходитись без її допомоги, вона підтримувала ОСОБА_5 і в усьому йому допомагала, надавала моральну та матеріальну підтримку, бо його пенсії було недостатньо для довгострокового лікування, а працювати він не міг за станом здоров`я. Вона здійснювала догляд за чоловіком протягом значного часу і це дає їй право на отримання спадщини разом із спадкоємцями першої черги.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , помер. Після його смерті відкрилась спадщина на належні йому будинок і автомобіль. У встановленому законом порядку вона звернулась до приватного нотаріуса Дніпровського району Дніпропетровської області Лимар Є.В. із заявою про прийняття спадщини, на підставі чого була заведена спадкова справа, але для отримання свідоцтва про право на спадщину потрібно встановити факт проживання однією сім`єю зі спадкодавцем і змінити черговість одержання права на спадкування, оскільки спадкоємицею першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 є його неповнолітня донька ОСОБА_3 .
Враховуючи вищевикладене позивач просив суд:
- встановити факт її спільного проживання з ОСОБА_5 однією сім`єю, як чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу з січня 2019 року по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_3 ;
- змінити черговість одержання права на спадкування з 4 черги за законом, на право спадкування разом із спадкоємицею першої черги ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2025 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка є законним представником малолітньої доньки ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського району Дніпропетровської області Лимар Єгор Володимирович, ОСОБА_4 про встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу та зміну черговості одержання права спадкування - відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою.
В обгрунтування апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та вважає, що висновки викладені в судовому рішенні не відповідають дійсним обставинам справи.
З урахуванням викладеного, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги. 
Судом встановлено, що 27 червня 2014 року був укладений шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , який був розірваний 10 грудня 2020 року, що підтверджується рішенням Петриківського райсуду Дніпропетровської області і яке набрало законної сили 10 січня 2021 року.
Як вбачається із довідки старости с. Лобойківка Петриківської селищної та копії паспорта ради ОСОБА_5 був зареєстрований із 21.04.2015 року в АДРЕСА_1 один, заповіт сільською радою не посвідчувався.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії № НОМЕР_1 , виданого від 29 травня 2025 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Камьянське Камьянського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса).
4 червня 2025 року до приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу надійшла заява ОСОБА_1 , яка проживала та зареєстрована із 10.10.2017 року в АДРЕСА_2 про те, що помер її співмешканец ОСОБА_5 , після його смерті залишилось спадкове майно: фермерське господарство «Маіс», сільськогосподарська техніка, автомобілі, житловий будинок та земельна ділянка, розташовані за адресою в АДРЕСА_1 .
05 серпня 2025 року до приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу надійшла заява від ОСОБА_2 , яка діяла як законний представник малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на спадкове майно після смерті ОСОБА_5 .
13 серпня 2025 року до приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу надійшла заява від ОСОБА_7 на спадкове майно після смерті батька ОСОБА_5 .
Відповідно до рішення Соборного районного суду міста Дніпра від 28 серпня 2025 року виключено з актового запису № 40, складеного 25 травня 1985 року Петриківською сільською радою Царичанського району Дніпропетровської області про народження ОСОБА_8 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце народження: с. Петриківка Царичанський район Дніпропетровська область, республіка Українська, відомості про батька - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , громадянин України. Визнано ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженця села Іванівка Петриківського району Дніпропетровської області, громадянина України, батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Внесено зміни до актового запису № 40 від 25 травня 1985 року, складеного Петриківською сільською радою Царичанського району Дніпропетровської області про народження ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_8 , вказавши у графі «відомості про батька» - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , громадянин України, змінити прізвище дитини з « ОСОБА_10 » на « ОСОБА_11 », по батькові з « ОСОБА_12 » на « ОСОБА_13 ».
На підставі вказаного рішення отримано свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , де в графі батько зазначено: ОСОБА_5 . 
26 березня 2026 року було отримано змінений паспорт громадянина України ІD документ № НОМЕР_3 , виданий 18.03.2026 року на ім`я ОСОБА_4 .
Ухвалюючи рішення по справі, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність законних та обґрунтованих підстав для задоволення позовних вимог.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно ч.2, 4 ст.3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Згідно роз`яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01 січня 2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із «подружжя», свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.
Конституційним Судом України у рішенні від 03 червня 1999 року за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї») визначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п.
Відповідно до копії Акту встановлення факту проживання № 57 від 04.06.2025 року складеним депутатом Петриківської селищної ради Аветисян С.Ж. за слів самої ж ОСОБА_1 , яка пояснила що проживала із ОСОБА_5 в цивільному шлюбі, вели спільне господарство і мали плани на майбутнє і на підставі тільки такого акту 5.06.2025 року, без належної перевірки була складена довідка старости с. Лобойківка, про те, що ОСОБА_1 проживала без реєстрації з 2019 року за адресою АДРЕСА_1 , суд апеляційної інстанції зазначає, що даний акт не є належним та допустимим доказом в розумінні цивільного законодавства.
Разом з тим, вказані обставини в цій довідці не підтверджуються іншими належними доказами, позивачка не заявляла клопотання про допит свідків ані до суду першої інстанції, ані апеляційної не надано додаткових доказів, які могли б підтвердити факт спільного проживання та ведення спільного господарства з померлим.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що померлий ОСОБА_5 знаходився в шлюбних відносинах із ОСОБА_6 в період із 27.06.2014 року по 10.12.2020 рік, що підтверджується копією судового рішення Петриківського райсуду, а тому не може врахуватися час спільного проживання позивачки із ОСОБА_5 до 10.01.2021 року ( вступу судового рішення в законну силу) для вирішення спору по суті, так як останній був в шлюбі із ОСОБА_6 .
Згідно вимог ч.4 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбі. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї.
Згідно із частинами 1, 2 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя.
Відповідно до частини 1 статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно.
Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства.
Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання.
Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України, так як в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, в тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті.
Як вбачається із матеріалі спадкової справи у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця малолітня ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 .
Відповідно до ст.1264 у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали за спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Оскільки позивачкою не доведено жодними належними та допустимим доказами, факту спільного проживання ОСОБА_1 із ОСОБА_5 однією сім`єю в період із 27 травня 2020 року по 27 травня 2025 року, тому відсутні правові підстави для спадкування за законом у четверту чергу, а також зміну черговості на одержання права спадкування.
За змістом частини другої статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.
Апеляційний суд зауважує, що для зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин. Однак, наявними матеріалами справи, медичними документами, не підтверджено обставини, що ОСОБА_1 тривалий час надавала нематеріальні послуги(опікувалась) над ОСОБА_5 , матеріально його забезпечувала, надавала йому необхідну допомогу протягом його хвороби, також відсутні докази, що ОСОБА_5 не міг самостійно забезпечувати свої потреби, що було викликано його тяжкою хворобою, що в нього був безпорадний стан і він був неспроможнім забезпечувати свої потреби.
Таким чином, встановивши обставини справи, які мають значення для її вирішення, та правильно застосувавши норми матеріального права, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Отже, з огляду на встановлені обставини справи, апеляційний суд повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність обставин, на які посилається позивачка як на підставу своїх вимог через відсутність належних доказів, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування правильного по суті рішення.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2025 року - залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Враховуючи те, що за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції залишається без змін, перерозподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України не здійснюється.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.
Вступна та резолютивна частини постанови проголошені 17 червня 2026 року.
Повний текст постанови складено 18 червня 2026 року.

Судді