Справа № 161/4324/26  Провадження №33/802/574/26 	Головуючий у 1 інстанції:Черняк В. В. 	
	Доповідач: Подолюк  В. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2026 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Подолюк В.А., розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 травня 2026 року,
ВСТАНОВИВ:
Оскаржуваною постановою судді ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) грн., з позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Також з ОСОБА_1 в дохід держави стягнуто 665 (шістсот шістдесят п`ясть) грн. 60 коп. судового збору.
Так, ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що він 22 лютого 2026 року о 01:00 год. на вул.Кравчука в м.Луцьку Волинської області, керував автомобілем марки «Мерседес-Бенз Е320Т», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з ротової порожнини) та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку, чим порушив п.2.5 ПДР та відповідно вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
У поданій апеляційній скарзі особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 вважає судове рішення незаконним і необґрунтованим у зв`язку з чим підлягає скасуванню.
Апелянт зазначає про те, що про таке оскаржуване судове рішення він отримав у додаток «Дія» 19.05.2026 о 07:43 год. Оскільки він не брав участі у розгляді справи, то й не знав про дату постановлення судом постанови, у зв`язку з чим строк на апеляційне оскарження судового рішення пропущено було із поважних на те причин, який на його думку, підлягає поновленню.
Вказує і про те, що місцевий суд незважаючи на поважність причин його неприбуття в судове засідання, а це перебування на стаціонарному лікуванні, та подання ним клопотання про відкладення розгляду справи для надання особистих пояснень, доказів про невинуватість, заявлення клопотань про виклик свідків, розглянув її у його відсутність, що на його думку призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого судового рішення.
Також вказує, що матеріали справи не містять жодного доказу, який би свідчив про те, що він керував транспортним засобом. Факт відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння він не заперечує, однак вважає, що він не повинен був проходити такий огляд, так як автомобілем не керував, оскільки він перебував у нерухомому стані, а він лише сидів у ньому. 
Крім того зазначає, що поліцейські під час складання протоколу про адміністративне правопорушення не роз`яснили йому його прав, а лише вказали, що права визначені у ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.
З огляду на вищевикладене, він не може нести адміністративну відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП, як про це вважав місцевий суд.
Посилаючись на вищевикладене, апелянт ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувану постанову судді щодо нього, а провадження у справі щодо нього, - закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, за відсутності події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, до апеляційного суду не з`явився. При цьому, будь-яких заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не подавав. А тому, суд вважає, що з урахуванням положень ст.268 КУпАП, апеляційний розгляд можливо провести у відсутності цієї особи.
Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
У першу чергу, апеляційний суд вважає, що слід врахувати доводи апелянта та поновити йому строк на апеляційне оскарження судового рішення, оскільки він фактично пропущений із поважних на те причин.
З приводу порушення права на захист апеляційний суд зазначає наступне.
Положеннями ст.245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. 
Згідно із ч.1 ст.277-2 КУпАП повістка особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, вручається не пізніше як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.
Статтею 278 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує, зокрема, питання чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду.
Відповідно до ч.1 ст.268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Дані вимоги Закону в повному обсязі суддею першої інстанції при розгляді справи дотримані не були.
В оскаржуваній постанові судді від 15.05.2026 суддя вказав, що ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча завчасно у встановленому законодавством термін був повідомлений про дату слухання справи, а подане ним клопотання про відкладення розгляду справи, - розцінив як таке, що подане з метою затягування строків розгляду справи.
Дійсно, як вбачається з матеріалів справи, у ній містяться докази про обізнаність ОСОБА_1 про судове засідання, яке призначене на 15.05.2026.
Водночас, в матеріалах справи наявне письмове клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи у зв`язку з його перебуванням на стаціонарному лікуванні. Також у клопотанні зазначено про те, що він бажає особисто взяти участь у розгляді справи, надати суду пояснення та відповідні докази.
Проте, суд першої інстанції 15.05.2026 розглянув справу у його відсутності та постановив судове рішення на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи.
З такою позицією місцевого суду апеляційний суд не погоджується, оскільки відповідно до ст.268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а у її відсутності може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. 
Враховуючи те, що від ОСОБА_1 до суду першої інстанції надійшло письмове клопотання про відкладення розгляду справи із долученням відповідних доказів поважності неможливості прибуття до суду на 15.05.2026, але суд всупереч цьому розглянув її у його відсутності, то апеляційний суд вважає, що в даному випадку він був позбавлений передбаченого законодавством права на захист. 
Оскільки суддя першої інстанції при розгляді справи порушив порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачений ч.1 ст.268 КУпАП, тобто допустив порушення норм процесуального права, то оскаржувана постанова судді підлягає скасуванню із прийняттям нової постанови, як це передбачено п.3 ч.8 ст.294 КУпАП.
ОСОБА_1 у поданій апеляційній скарзі висловив позицію про те, що матеріали справи не містять доказів його винуватості у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Проте, такі доводи на увагу суду не заслуговують з врахуванням наступного. 
Так, із протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №597961 від 22.02.2026 вбачається, що ОСОБА_1 ставиться у провину порушення п.2.5 ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.
Пунктом 2.5 ПДР передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП відповідно до диспозиції цієї норми закону, полягає: 1) у керуванні особою (водієм) транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння; 2) або ж у діях особи (водія), яка керує транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, спрямованих на ухилення від проходження у встановленому законом порядку огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння. 
За положеннями ст.245, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Разом з тим, Пленум Верховного Суду України в абз.3, 5 п.24 своєї постанови №14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснив, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.247 і 280 КУпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст.251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. 
При цьому, за положеннями ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Вчинення ОСОБА_1 вищевказаного адміністративного правопорушення підтверджуються зібраними у справі та дослідженими апеляційним судом доказами. Так, його вина у вчиненні цього адміністративного проступку повністю доводиться: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №597961 від 22.02.2026, за змістом якого ОСОБА_1 керуючи автомобілем та маючи явні ознаки алкогольного сп`яніння відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку. Як встановлено із цього протоколу наряду із відеозаписом, ОСОБА_1 ознайомлений із протоколом, підписав його та отримав копію цього документа; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, та направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 22.02.2026, з яких вбачається, що ОСОБА_1 як водій транспортного засобу маючи явні ознаки алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота) відмовився від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі і це, як вбачається з матеріалів справи, фіксувалось на боді-камеру, відеозапис чого міститься в матеріалах справи; рапортами працівників поліції від 22.02.2026, де викладені обставини фактично аналогічні тим, що зафіксовані на відеозаписі та у протоколі про адміністративне правопорушення.
Окрім того, вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення доводиться відеозаписами з боді-камери працівника поліції, на яких зафіксовано події, що викладені у протоколі. Зокрема, на відеозаписах зафіксовано факт руху транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 . Під час спілкування працівників поліції з цим водієм в останнього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, про що йому повідомлено та неодноразово було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку тобто на місці зупинки транспортного засобу або в медичному закладі, однак він відмовився вказуючи про те, що він автомобілем не керував. Після цього, ОСОБА_1 було повідомлено про складення щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення за ст.130 КУпАП, а також роз`ясненого його права та обов`язки, які передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП. Склавши такий протокол та інші адміністративні матеріали, протокол було оголошеному ОСОБА_1 .
Вказаний відеозапис на думку суду є цілком належним і допустимим доказом, яким підтверджено ті події, які фактично викладені у протоколі про адміністративне правопорушення та інших складених матеріалах.
Так, всебічно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи в розрізі із наявними у ній доказами в їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про доведеність факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння та відмову від проходження у встановленому законом порядку огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння. 
Отже, винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є повністю доведеною належними та допустимими доказами в розумінні ст.251 КпАП України, які містяться в матеріалах справи та фактично відтворюють події, які вказані в протоколі про адміністративне правопорушення.
При цьому, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта про відсутність в його діях складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення, до уваги судом не беруться, оскільки повністю спростовуються вищевикладеним, а матеріали справи містять докази, які підтверджують порушення ним п.2.5 ПДР та відповідно вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Так, твердження ОСОБА_1 про те, що матеріали справи не містять доказів щодо його керування транспортним засобом на увагу суду не заслуговують як безпідставні, оскільки повністю спростовуються дослідженим відеозаписом, де зафіксовано факт керування ОСОБА_1 автомобілем у час та місці, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення.
Неспроможними є також доводи апелянта про те, що працівниками поліції не були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені чинним законодавством, так як воно повністю спростовується відеозаписом.
Отже, вищенаведені та усі інші твердження апелянта не спростовують його винуватості у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а фактично зводяться до довільної та суперечливої інтерпретації дійсних обставин справи та відповідних норм чинного законодавства і, на думку апеляційного суду, фактично спрямовані на уникнення ним адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП шляхом закриття провадження у справі.
З урахуванням вищенаведеного, оскаржувана постанова судді на підставі п.3 ч.8 ст.294 КУпАП підлягає скасуванню із прийняттям нової постанови про визнання винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення.
Отже, апеляційний суд на підставі ст.23, 33 КУпАП враховуючи характер вчиненого проступку, дані про особу порушника, ступінь його вини, конкретні обставини справи вважає, що на ОСОБА_1 слід накласти адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі передбаченому санкцією ч.1 ст.130 КУпАП - однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Водночас, на підставі Закону України «Про судовий збір» з ОСОБА_1 в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 665 грн. 60 коп.
Таким чином, апеляційну скарга підлягає до часткового задоволення. 
На підставі вищенаведеного та керуючись ст.294 КУпАП, 
ПОСТАНОВИВ:
Поновити особі, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 травня 2026 року.
Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 травня 2026 року щодо ОСОБА_1 скасувати та постановити нову.
Визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що відповідно становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Стягнути з  ОСОБА_1 в користь держави 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн. 60 коп. судового збору.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського
апеляційного суду       В.А. Подолюк