ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

03 липня 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 729/1680/25
Головуючий у першій інстанції – Кузюра В. О.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1045/26

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючої-судді Шитченко Н.В.,
суддів Висоцької Н.В., Луговця О.А., 
позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс»,
відповідач ОСОБА_1 ,
розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» на рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 09 лютого 2026 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У С Т А Н О В И В:

У жовтні 2025 року ТОВ «Укр Кредит Фінанс» звернулося з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 1383-5405 від 19 квітня 2024 року у розмірі 60 382,33 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 19 квітня 2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту (creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем товариства, в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів, і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1383-5405. Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: сума кредиту 15 000 грн; строк кредитування 300 днів; базовий період 14 днів; промо-ставка 1,75 % за кожен день; знижена процентна ставка 2,5 % в день; стандартна процентна ставка 2,5 % в день. Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання повністю, надавши позичальнику кредитні кошти відповідно до умов укладеного договору. ОСОБА_1 порушив зобов`язання з повернення цих коштів, внаслідок чого станом на 02 вересня 2025 року утворилась заборгованість у сумі 109 426,58 грн.
Позивач зазначив, що кредитодавцем ухвалено рішення про можливість застосування до відповідача Програми лояльності для споживачів фінансових послуг, зокрема часткового списання заборгованості за нарахованими процентами у загальній сумі 49 044,25 грн за умови погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором у розмірі 60 382,33 грн. Остаточно товариство просило стягнути лише прострочену заборгованість за кредитом у сумі 14 737,50 грн та прострочену заборгованість за нарахованими відсотками у сумі 45 644,83 грн.
Рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 09 лютого 2026 року позовні вимоги ТОВ «Укр Кредит Фінанс» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за договором № 1383-5405 від 19 квітня 2024 року у розмірі 14 737,50 грн. У задоволенні решти вимог – відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.
В апеляційній скарзі ТОВ «Укр Кредит Фінанс», посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором в сумі 14 737,50 грн скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог повністю.
Скаржник зазначає, що, уклавши кредитний договір, сторони погодили розмір відсоткової ставки та підстави нарахування процентів за користування кредитом протягом строку кредитування. Умовами договору чітко передбачено, що стандартна процентна ставка становить 2,5 % в день, промо-ставка – 1,75 % в день, а базовий період визначено у 14 календарних днів. Базовий період – це строк, протягом якого боржник (позичальник) сплачуватиме ті відсотки за користування кредитом (в цьому випадку 14 днів), який він обрав при заповненні заявки на отримання грошових коштів. Наявним у справі розрахунком заборгованості підтверджено, що ТОВ «Укр Кредит Фінанс» здійснило нарахування процентів за користування кредитом згідно з п. 4.10, 10.1 договору лише в межах строку його дії, який також погоджено сторонами. Позивач не нараховував ОСОБА_1 проценти за несвоєчасне повернення отриманого кредиту, що передбачені ст. 625 ЦК України, пені, штрафи або інші платежі за невиконання/неналежне виконання умов кредитного договору.
ОСОБА_1 , підписавши паспорт споживчого кредиту шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, підтвердив, що отримав та ознайомився з інформацією про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту, виходячи із обраних умов кредитування. Отже, вказані умови кредитного договору не можна вважати несправедливими, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України. ОСОБА_1 правом споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладення кредитного договору протягом чотирнадцяти днів не скористався та продовжував користуватись кредитом на погоджених між сторонами умовах.
Наголошує, що банком дотримано вимоги, передбачені ст. 1048, 1056-1 ЦК України, щодо встановлення розміру процентів за користування суми кредитом, і відповідна інформація була належним чином доведена до відома відповідача. Отже, позивач має законне право на нарахування процентів згідно з п. 4.10. та 10.1. кредитного договору протягом строку дії договору.
Позивач указує, що денна процентна ставка є розрахунковим показником, який враховує сукупність витрат споживача за весь строк користування кредитом, і не є окремим нарахуванням, яке здійснюється щоденно. За договорами про споживчий кредит денна процентна ставка розраховується саме на дату укладення договору про споживчий кредит з урахуванням законодавчих обмежень, встановлених на дату укладання такого договору. Пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів – 2,5 %. Отже, на дату укладення договору № 1383-5405 (19 квітня 2024 року) діяли законодавчі обмеження, згідно з якими максимальний розмір денної процентної ставки не міг перевищувати 2,5 %. Договір укладено саме у перехідний період (з 24 грудня 2023 року по 22 квітня 2024 включно), відтак встановлена у договорі денна процентна ставка відповідала чинним вимогам законодавства та не перевищувала передбаченого граничного значення. Таким чином, денна процентна ставка, передбачена п. 4.15, 4.18 договору, відповідає вимогам чинного законодавства та не перевищує встановлених законодавчих обмежень на момент укладення договору.
Зауважує, що положення п. 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» щодо несправедливо великої суми компенсації застосовні лише до вимог про нарахування пені, а не до всіх без виключення умов договору. Оскільки штрафи, пені за порушення умов договору товариством не нараховувались, відтак відсутні підстави для застосування п. 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», у зв`язку з чим суд дійшов хибного висновку, що умови користування кредитом суперечать засадам справедливості та добросовісності. 
У наданому відзиві ОСОБА_1 через свого представника – адвоката Тальчук П.І., вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду – залишити без змін.
Відповідач вважає, що суд першої інстанції безпідставно визнав доведеним твердження позивача про укладення та підписання електронного кредитного договору без належних і допустимих доказів. До позовної заяви долучено договір № 1383-5405 від 19 квітня 2024 року як зображення змісту договору у форматі pdf. Проте, товариством не доведено жодними належними доказами, що під час створення зазначеного документу він був захищений від редагування/зміни будь-якими особами, а сама форма створюється автоматично системою та захищається від змін. Також не надано жодного доказу направлення ОСОБА_1 одноразового ідентифікатора «C9914» на мобільний телефон чи електронну пошту та доказів використання відповідачем вказаного одноразового ідентифікатора.
Сторона відповідача зазначає, що позивач не надав електронний файл договору з накладеним кваліфікованим електронним підписом або інші технічні дані, що дозволяють перевірити його дійсність. Відсутні належні та допустимі докази того, що спірний договір був підписаний саме уповноваженою особою кредитодавця. Отже, поданий документ не може вважатися оригіналом електронного документа. Позивач не довів підписання кредитного договору з боку позичальника шляхом використання одноразового ідентифікатора, що свідчить про непогодження умов кредитування. Сам по собі одноразовий ідентифікатор не забезпечує цілісність та незмінюваність електронного тексту кредитного договору, не забезпечує криптографічного захисту тексту документа та не гарантує неможливість внесення змін до його змісту. У цьому випадку відсутня можливість перевірити цілісність та незмінюваність договору № 1383-5405 від 19 квітня 2024 року та встановити, чи саме ці відсотки погодили сторони під час його підписання, як і перевірити правильність їх нарахування. 
Вважає правильним нарахування процентів у розмірі, що не перевищує 50 % від суми фактично отриманого кредиту, оскільки інший розмір є економічно необґрунтованим, неспівмірним та таким, що порушує принцип справедливого балансу прав та інтересів сторін. Відповідачем сплачено, а позивачем зараховано в рахунок погашення відсотків суму 14 355,17 грн, що вже перевищує 50 % тіла виданого кредиту, тому надалі нарахування та стягнення відсотків є неправомірним.
Позивач здійснював нарахування відсотків за ставкою 2,5 %, що перевищувало максимально допустимий розмір щоденної відсоткової ставки, визначений законодавством. Кредитний договір укладено 19 квітня 2024 року, тобто після внесення змін до ЗУ «Про споживче кредитування», отже денна процентна ставка відповідно до ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» не може перевищувати 1 %. Алгоритм поступового зменшення відсоткової ставки застосовується для тих договорів споживчого кредитування, які укладені раніше, ніж були внесені зміни до законодавства.
Наголошує на тому, що заявлений позивачем до стягнення розмір відсотків у сумі 45 644,83 грн з огляду на суму тіла кредиту – 15 000 грн є несправедливим та відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» значно перевищує розмір тіла кредиту, що не відповідає балансу інтересів кредитора та боржника. Позиція щодо зменшення судом завищених відсотків, встановлених кредитними договорами, знайшла своє відображення у судовій практиці апеляційних судів.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, а рішення суду – скасувати, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції цим вимогам не відповідає.
Частково задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Укр Кредит Фінанс», суд першої інстанції виснував про доведеність тверджень позивача щодо виникнення між ним та ОСОБА_1 договірних зобов`язань на підставі укладеного сторонами в електронній формі кредитного договору. Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання повністю, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору, однак ОСОБА_1 кредитні зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.
Районний суд зазначив, що у цьому випадку встановлений сторонами договору розмір відсотків є несправедливим у розумінні ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів». Визначений позивачем розмір заборгованості за відсотками у сумі 45 644,83 грн, який становить понад 50 % від суми кредиту, є несправедливим та непропорційно великою сумою компенсації, у зв`язку з чим визнав за необхідне відмовити у задоволенні вимоги про стягнення процентів в сумі, визначеній позивачем.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з наведеним висновком, зважаючи на таке.
У справі встановлено, що 19 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Укр Кредит Фінанс» з метою отримання банківських послуг. Цього ж дня між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1383-5405 продукту «CreditKasa», який підписано електронним підписом позичальника з одноразовим ідентифікатором С9914 (а.с. 11-20). Згідно з умовами договору кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 15 000 грн строком на 300 календарних днів, а позичальник зобов`язався одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Мета отримання кредиту, тобто мета відкриття кредитної лінії: для задоволення особистих потреб позичальника (п 2.4. договору).
Плата за видачу кредиту передбачена у формі процентів за користування кредитом. Тип процентної ставки за користування кредитом – фіксована. Процентна ставка за користування кредитом не змінюється протягом усього строку користування кредитом, однак позичальнику на умовах, вказаних у даному договорі (програма лояльності), може надаватися можливість скористатися кредитом за Промо-ставкою та/або Пільговою та/або Зниженою процентними ставками. Надані клієнту в межах програми лояльності ставки діють і залишаються незмінними протягом усього періоду дії пропозиції в межах програми лояльності за умови дотримання клієнтом усіх умов відповідної програми лояльності (п. 4.7. Договору).
Базовий період складає 14 календарних днів. Перебіг першого базового періоду починається з дати надання/видачі кредиту та закінчується в дату останнього календарного дня першого базового періоду. Перебіг кожного наступного базового періоду починається з наступної дати за датою закінчення попереднього базового періоду. Перебіг останнього базового періоду закінчується в останній день строку дії цього договору (п. 4.8. Договору).
Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту, за наступною ставкою: Стандартна процентна ставка становить 2,5 % за кожен день користування кредитом (вказана процентна ставка застосовується протягом всього строку дії цього договору за виключенням строку використання позичальником права користування кредитом за Промо-ставкою та/або Пільговою та/або Зниженою процентною ставкою) (п. 4.10. договору).
Строк кредитування, тобто строк, на який надається кредит позичальнику: 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику. Дата повернення (виплати) кредиту 12 лютого 2025 року. Строк дії договору є рівним строку кредитування. Продовження строку кредитування або строку дії договору або строку виплати кредиту в односторонньому порядку кредитодавцем або позичальником не допускається (п. 4.12. договору).
Промо-ставка (вид акційної процентної ставки) становить 1,75 % за кожен день користування кредитом протягом перших 14 календарних днів першого базового періоду (п. 10.1 договору). Право користування кредитом за пільговою процентною ставкою протягом першого базового періоду надається позичальнику, якщо про це вказано в п. 10.1 договору за умови, що позичальник у повному обсязі сплачує проценти за користування кредитом, нараховані за пільговою процентною ставкою не пізніше останнього дня першого базового періоду. У разі несплати позичальником у повному обсязі нарахованих за пільговою процентною ставкою відсотків за користування кредитом не пізніше останнього дня першого базового періоду, нарахування процентів за користування кредитом за перший базовий період здійснюється за стандартною процентною ставкою (п. 10.2 договору).
Кредит надається позичальнику шляхом безготівкового переказу грошової суми на банківський рахунок позичальника шляхом використання вказаних позичальником реквізитів електронного платіжного засобу (п. 4.6. договору).
ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) С9914 підписано також Правила відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) продукту «CreditKasa», затверджені наказом директора ТОВ «Укр Кредит Фінанс» № 12-П від 27 лютого 2024 року (а.с. 21-28).
У матеріалах справи наявна копія паспорту споживчого кредиту, в якому визначено умови кредитування, з якими відповідач ознайомився 19 квітня 2024 року, що засвідчено його електронним підписом одноразовим ідентифікатором НОМЕР_1 (а.с. 28 зворот-29). Розділом 7 паспорту споживчого кредиту передбачено, що наведена у паспорті інформація зберігає чинність та є актуальною до 26 квітня 2024 року.
Фінансова установа зобов`язання за кредитним договором від 19 квітня 2024 року виконала, що підтверджується повідомлення начальника департаменту АТ КБ «ПриватБанк», відповідно до якого 19 квітня 2024 року на платіжну картку НОМЕР_2 здійснено перерахування коштів в сумі 15 000 грн (а.с. 32-34).
Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, станом на 102 вересня 2025 року за кредитним договором № 1383-5405 від 19 квітня 2024 року утворилась заборгованість у розмірі 109 044,25 грн, з яких: заборгованість за кредитом – 14 737,50; заборгованість за відсотками – 94 689,08 грн (а.с. 36-38). Розрахунок містить інформацію про те, що 01 травня 2024 року ОСОБА_1 зроблено платіж у сумі 3 675 грн, 17 травня 2024 року – у сумі 5 784,51 грн та 31 травня 2024 року – у сумі 5 158,16 грн.
Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 звертався до банківської установи із заявою про розірвання кредитного договору.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України. За приписами ст. 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.
Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).
За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. 
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). 
Статтею 3 ЗУ «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно зі ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Відповідно до ст. 12 Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; 2) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
За правилами ч. 1, 2 ст. 6 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор – це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
За приписами ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Приписами ст. 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. 
Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Проаналізувавши наведені норми та обставини справи, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи спір, дійшов правильного висновку про наявність між сторонами зобов`язальних відносини та неналежне виконання кредитором боргових зобов`язань, але неправильно визначив необхідну до стягнення на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» розмір заборгованості за кредитом. 
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.
За матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 , маючи намір отримати в позику грошові кошти, ідентифікував себе в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Укр Кредит Фінанс», пройшов реєстрацію на офіційному веб-сайті товариства. Під час здійснення реєстрації відповідач створив особистий кабінет та надав всі особисті дані (ПІБ, дані паспорта, РНОКПП, електронну пошту, місце реєстрації), чим фактично надав згоду на обробку персональних даних. 
Для безпосереднього оформлення кредиту позичальник обрав бажану суму кредиту, строк кредитування, самостійно вніс номер банківської картки та підтвердив, що ознайомлений з Правилами відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) продукту «CreditKasa».
У договорі сторони узгодили наступні умови: тип кредиту – кредитна лінія; сума кредиту – 15 000 грн; строк дії кредиту – 300 днів; тип процентної ставки – фіксована; стандартна процентна ставка – 2,5 % в день, застосовується в межах всього строку кредиту за виключенням строку використання позичальником права користування кредитом за Промо-ставкою та/або зниженою, та/або пільговою процентною ставкою; Промо-ставка – 1,75 % в день, застосовується на умовах, визначених п. 10,1, 10.2 договору; базовий період сплати відсотків – 14 днів. Тобто, у договором визначено всі істотні умови кредитування, з якими погодився відповідач.
У матеріалах справи наявний паспорт споживчого кредиту, в якому визначено аналогічні умови кредитування, з якими ОСОБА_1 також ознайомився та погодився, що засвідчив електронним підписом.
На виконання умов договору ТОВ «Укр Кредит Фінанс» 19 квітня 2024 року перерахувало на банківську картку ОСОБА_1 кредитні кошти в сумі 15 000 грн.
01 травня, 17 травня та 31 травня 2024 року відповідачем зроблено три платежі в рахунок погашення кредитної заборгованості в розмірі відповідно 3 675 грн, 5 784,51 грн та 5 158,16 грн, що загалом становить 14 617,67 грн.
Не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону (висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 338/180/17, викладені у постанові від 05 червня 2018 року).
Договір про відкриття кредитної лінії, який сформований за допомогою програмного забезпечення (ІКС), містить докладну інформацію щодо особи позичальника, зокрема, ПІБ, РНОКПП, номер та дату видачі документа, що засвідчує клієнта, адресу реєстрації (фактичного місця проживання), електронну адресу, номер банківської картки.
Ані під час розгляду справи судом першої інстанції, ані в ході апеляційного розгляду ОСОБА_1 , стверджуючи про недоведеність укладення договору в електронному вигляді, не надав пояснень, яким чином йог персональні дані потрапили до позивача. Матеріали справи не містять даних щодо звернення відповідача до правоохоронних органів з приводу використання третіми особами цих даних. Вказане, на думку колегії суддів, свідчить саме про волевиявлення позичальника на виникнення кредитних правовідносин з ТОВ «Укр Кредит Фінанс». У межах цієї справи ОСОБА_1 із зустрічним позовом про визнання кредитного договору недійсним не звертався.
Відповідач рішення суду, яким з нього стягнуто заборгованість за тілом кредиту через неналежне виконання зобов`язань, в апеляційному порядку не оскаржив, тобто фактично з таким висновком суду погодився, відтак не може стверджувати без належних доказів про неукладення правочину, його непідписання та недоведеність певних умов кредитного договору. 
Зважаючи на наведене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність позивачем тверджень щодо укладення ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 кредитного договору в електронному вигляді. Відповідно до детального розрахунку заборгованості відповідач погашення за кредитом здійснив частково, зробивши три платежі на погашення боргу. Отже, районний суд правильно виснував про неналежне виконання ОСОБА_1 грошових зобов`язань за кредитним договором від 19 квітня 2024 року та необхідність стягнення з нього заборгованості. 
Водночас, визначаючи розмір кредитної заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача, районний суд хибно виснував, що встановлений сторонами договору розмір відсотків є несправедливим у розумінні ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності і є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг, у зв`язку з чим дійшов висновку про відмову у задоволенні вимоги про стягнення заборгованості за нарахованими відсотками повністю.
Відповідно до ч. 2 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором (п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону).
Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу ч. 2 ст. 1054 ЦК України.
Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законом. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що відсотки за користування кредитом – це плата за правомірне користування грошима, яка передбачена умовами договору. Позичальник платить їх за те, що має можливість не повертати всю суму одразу. Такі відсотки нараховуються лише протягом дії строку кредитування, який встановлений договором. Розмір відсотків фіксується у договорі.
Отже, суд першої інстанції хибно ототожнив нараховані за умовами кредитного договору відсотки за користування кредитом з тією компенсацією, яку кредитодавець має право вимагати сплатити у разі невиконання позичальником грошового зобов`язання. 
У цій справі договір про відкриття кредитної ліні укладено 19 квітня 2024 року строком на 300 днів, тобто до 12 лютого 2025 року. Згідно з п. 4.10 кредитного договору сторони передбачили, що за користування кредитом нараховуються відсотки – стандартна процентна ставка становить 2,5 % в день, яка застосовується в межах строку кредиту. Умови щодо застосування Промо-ставки (пільгової процентної ставки) передбачені п. 10.1, 10.2, 10.3 договору.
За обставинами справи позивач стягує виключно відсотки за користування тілом кредиту у межах строку дії договору. Такі проценти не є відповідальністю за прострочення зобов`язання і визначені умовами укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Укр Кредит Фінанс» правочину, з якими відповідач ознайомлений, що засвідчив підписом.
Наявний у справі розрахунку заборгованості свідчить про те, що ТОВ «Укр Кредит Фінанс» відсотки за користування кредитом нараховувало з 19 квітня 2024 року (дати укладення договору про відкриття кредитної лінії) до 12 лютого 2025 року (дати закінчення строку дії кредитного договору), тобто в межах строку дії договору. 
Водночас, перевіряючи наданий позивачем розрахунок суми боргу, апеляційний суд вважає необхідним звернути увагу на таке.
Статтею 8 ЗУ «Про споживче кредитування» встановлено вимоги до реальної річної процентної ставки, денної процентної ставки та загальної вартості кредиту для споживача.
22 листопада 2023 року прийнято ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX, який набрав чинності 24 грудня 2023 року. Цим законом доповнено ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування», відповідно до якої максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 цієї статті, не може перевищувати 1 %. Положення ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки вводяться в дію поетапно.
Пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів – 2,5 %; протягом наступних 120 днів – 1,5 %. Тобто, у період з 24 грудня 2023 року по 21 квітня 2024 року максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 2,5 %, а у період з 22 квітня по 20 серпня 2024 року максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1,5 %. 
Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» дія п. 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Договір про відкриття кредитної лінії № 1383-5405 укладено 19 квітня 2024 року, тобто після набрання чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (24 грудня 2023 року), отже, станом на дату укладення договору кредитодавець міг застосовувати максимальний розмір денної процентної ставки, встановлений ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування», лише у виді 1 %. 
З цих підстав апеляційний суд відхиляє доводи скаржника, за якими укладений між сторонами кредитний договір в частині встановлення розміру денної процентної ставки не суперечить положенням ЗУ «Про споживче кредитування» через те, що на дату укладення договору – 19 квітня 2024 року максимальний розмір денної процентної ставки становив 2,5 %. Колегія суддів наголошує, що згідно з п. 2 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» умова щодо встановлення максимального розміру денної процентної ставки у виді 2,5 % та 1,5 % поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання ним чинності.
Отже, у період з 19 квітня по 01 травня 2024 року розмір щоденних відсотків, які мав сплачувати позичальник, ураховуючи заборгованість за тілом кредиту у розмірі 15 000 грн, становить 150 грн (1 %), і станом на 01 травня 2024 року розмір заборгованості за відсотками складав 1 950 грн. 01 травня 2024 року ОСОБА_1 сплачено в рахунок погашення відсотків за користування кредитом 3 675 грн, що повністю покриває наявну заборгованість в цій частині. Оскільки позичальником внесено надмірно 1 725 грн на погашення відсотків, указана сума коштів має бути зарахована в рахунок погашення боргу за тілом кредиту. 
Таким чином, заборгованість за тілом кредиту у період з 01 по 17 травня 2024 року має бути зменшена на 1 725 грн і становить 13 275 грн, відповідно сума щоденних відсотків у період з 01 по 17 травня 2024 року складає 132,75 грн (1 %). Станом на 17 травня 2024 року розмір заборгованості за відсотками становив 2 124 грн. 17 травня 2024 року ОСОБА_1 сплачено в рахунок погашення відсотків за користування кредитом 5 784,51 грн, що повністю покриває наявну заборгованість в цій частині. Оскільки позичальником внесено надмірно 3 660,51 грн на погашення відсотків, відтак указана сума коштів має бути зарахована в рахунок погашення боргу за тілом кредиту. 
Отже, заборгованість за тілом кредиту у період з 17 по 31 травня 2024 року має бути зменшена на 3 660,51 грн і становить 9 614,49 грн, відповідно сума щоденних відсотків у період з 17 по 31 травня 2024 року складає 96,14 грн (1 %). Станом на 31 травня 2024 року розмір заборгованості за відсотками становив 1 345,96 грн. 31 травня 2024 року ОСОБА_1 сплачено в рахунок погашення відсотків за користування кредитом 5 158,16 грн, що повністю покриває наявну заборгованість в цій частині. Оскільки позичальником внесено надмірно 3 812,20 грн на погашення відсотків,відтак указана сума коштів також має бути зарахована в рахунок погашення боргу за тілом кредиту. 
Таким чином, заборгованість за тілом кредиту у період з 01 червня 2024 року по 12 лютого 2025 (дати закінчення строку дії договору) має бути зменшена на 3 812,20 грн і становить 5 802,29 грн, відповідно сума щоденних відсотків у період з 01 червня 2024 року по 12 лютого 2025 року складає 58,02 грн (1 %). Загальний розмір заборгованості за нарахованими відсотками у період з 01 червня 2024 року по 12 лютого 2025 року становить 14 911,14 грн (257 днів х 58,02 грн = 14 911,14 грн). 
Верховний Суд у постанові від 09 серпня 2023 року у справі № 201/6750/16 наголосив, що при визначенні розміру заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку – зроблений позивачем розрахунок заборгованості та його правильність), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково – зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок, що є процесуальним обов`язком суду. 
Зважаючи на проведені апеляційним судом власні розрахунки, загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 19 квітня 2024 року становить 20 713,43 грн, з яких: 5 802,29 грн – заборгованість за тілом кредиту та 14 911,14 грн – заборгованість за нарахованими відсотками, які й належить стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача, у зв`язку з чим апеляційну скаргу ТОВ «Укр Кредит Фінанс» належить задовольнити частково,
Беручи до уваги неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильність застосування районним судом норм матеріального права, апеляційний суд відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України скасовує рішення суду першої інстанції і ухвалює нове рішення про часткове задоволення позову з підстав, наведених вище. 
Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).
За подання позову в електронному вигляді ТОВ «Укр Кредит Фінанс» сплачено 2 422,40 грн судового збору (а.с. 1). За подачу апеляційної скарги в електронному вигляді позивач сплатив судовий збір у розмірі 3 633,60 грн (а.с. 115 зворот).
Беручи до уваги розмір заявлених позовних вимог (60 382,33 грн) та їх часткове задоволення (20 713,43 грн), пропорційно судом задоволено позов ТОВ «Укр Кредит Фінанс» на 34,30 %. 
Оскільки суд задовольняє апеляційну скаргу частково, скасовує рішення суду та частково задовольняє позов, відтак відповідно до вищенаведених правил належить провести розподіл судових витрат, понесених позивачем, пропорційно задоволеним вимогам, та стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» 830,88 грн у рахунок відшкодування судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 1 246,32 грн судового збору за апеляційний розгляд справи, що загалом становить 2 077,20 грн. 
Керуючись ст. 141, 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» задовольнити частково.
Рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 09 лютого 2026 року – скасувати.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії № 1383-5405 від 19 квітня 2024 року в сумі 20 713,43 грн та 2 077,20 грн судового збору за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 389 ЦПК України. 

Головуюча Н.В. Шитченко

Судді Н.В. Висоцька

О.А. Луговець