Справа № 351/1901/25 
Провадження № 22-ц/4808/1240/26 
Головуючий у 1 інстанції МАРТИНЮК В. І. 
Суддя-доповідач Девляшевський 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 червня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого   Девляшевського В.А.,
суддів:  Баркова В.М., Мальцевої Є.Є.,
секретаря  Гудяк Х.М.,
з участю:  апелянта ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Снятинського районного суду, постановлену головуючим суддею Мартинюком В.І. 11 травня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ізі Кредит» про визнання кредитного договору недійсним,
в с т а н о в и в:
У грудні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Ізі Кредит» про визнання кредитного договору недійсним.
У квітні 2026 року позивачка подала заяву про забезпечення позову, в якій просила суд вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії, а саме: заборонити ТОВ «Ізі Кредит» нараховувати відсотки, штрафи, пеню, списувати грошові кошти з будь-яких розрахункових рахунків, у тому числі карткових, відкритих на ім`я ОСОБА_1 у рахунок погашення тіла кредиту та відсотків за кредитним договором № 406504 від 01.12.2025 до завершення розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Ізі Кредит» про визнання кредитного договору недійсним та набрання рішенням суду у цій справі законної сили. 
Ухвалою Снятинського районного суду від 11 травня 2026 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.
Не погодившись із даною ухвалою суду, оскільки вважає її такою, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. 
Зазначає, що в провадженні Снятинського районного суду Івано-Франківської області перебуває справа за її позовом до ТОВ «Ізі Кредит» про визнання кредитного договору недійсним. У межах цієї справи позивачка звернулася із заявою про забезпечення позову, в якій просила заборонити відповідачу нараховувати відсотки, штрафи та пеню за кредитним договором, а також списувати кошти з будь-яких її рахунків, у тому числі карткових, до завершення розгляду справи та набрання рішенням суду законної сили. 
Апелянтка вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до продовження нарахування заборгованості та списання грошових коштів, що істотно ускладнить або унеможливить ефективний захист та поновлення її порушених прав у разі задоволення позову. На думку скаржниці, існує реальна загроза недобросовісних дій з боку відповідача, які можуть порушити її майновий інтерес під час розгляду справи.
З огляду на вказане, просить оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її заяву про забезпечення позову.
Представник ТОВ «Ізі Кредит» своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення першої інстанції в апеляційному порядку. 
Представник ТОВ «Ізі Кредит», будучи належним чином і завчасно повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не з`явився. Враховуючи належне повідомлення позивача, колегія суддів відповідно до статті 372 ЦПК України перешкод розглядові справи в зв`язку із його неявкою не вбачає.
В засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та її представник доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити.
Вислухавши суддю-доповідача, пояснення скаржниці та її представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
Згідно з положеннями частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Матеріалами справи підтверджується, що предметом судового спору є визнання недійсним кредитного договору, укладеного 01 грудня 2025 року між ТОВ «Ізі Кредит» та ОСОБА_1 .
Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач просила заборонити ТОВ «Ізі Кредит» нараховувати відсотки, штрафи, пеню, списувати грошові кошти з будь-яких розрахункових рахунків, у тому числі карткових, відкритих на ім`я ОСОБА_1 у рахунок погашення тіла кредиту та відсотків за кредитним договором № 406504 від 01.12.2025 до завершення розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Ізі Кредит» про визнання кредитного договору недійсним та набрання рішенням суду у цій справі законної сили. При цьому вказувала, що відповідач може здійснювати нарахування відсотків, штрафів та пені на заборгованість за спірним кредитним договором, чим буде порушено матеріально-правові інтереси позивачки.
Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні заяви, суд першої інстанції, не вирішуючи спір по суті, виходив з того, що відповідно до статті 204 ЦК України кредитний договір є правомірним, оскільки його недійсність не встановлена законом і він не визнаний судом недійсним. При цьому суд зазначив, що заборона відповідачу нараховувати проценти, штрафи та пеню фактично зупинить дію договору, а у разі визнання його недійсним такі нарахування не підлягатимуть стягненню. Водночас застосування заходів забезпечення може порушити права відповідача у разі відмови в позові. 
З вказаними висновками колегія погоджується.
Відповідно до частини першої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. 
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (частина 2 статті 149 Кодексу).
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. 
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Частиною 1 статті 150 ЦПК передбачено, що позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя цієї статті). 
Відповідно до частин шостої-восьмої статті 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.
Забезпечення позову - це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини до їх вирішення, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом.
Заходи забезпечення позову застосовуються виключно з метою гарантування реального виконання в майбутньому судового рішення у випадку його ухвалення на користь позивача.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Крім цього, як роз`яснено Верховним Судом України у пункті 10 указаної постанови заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, а відповідач фактично не позбавлений користуватись спірним майном за винятком відчуження такого.
При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням адекватності вимог заявника, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, ймовірності утруднення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.
Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Безпідставне застосування заходів забезпечення позову може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності від конкретного випадку.
Така правова позиція висловлена Верховним Судом неодноразово, зокрема в постанові від 26 квітня 2022 року у справі № 285/4519/21-ц.
Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, колегія враховує, що метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача, задля забезпечення позивачу реального та ефективного виконання в майбутньому судового рішення у випадку його ухвалення на користь позивача. 
Разом з тим, запропонований позивачкою захід забезпечення позову у вигляді заборони відповідачу нараховувати проценти, штрафи та пеню фактично призводить до зупинення виконання прав та обов`язків сторін за кредитним договором, що суперечить презумпції його правомірності та означало б попереднє вирішення окремих аспектів спору до розгляду справи по суті.
Відтак, обґрунтованим колегія суддів вважає висновок місцевого суду про те, що у разі задоволення позову та визнання кредитного договору недійсним нараховані проценти, комісії та неустойка не підлягатимуть стягненню з позивача, оскільки відпаде правова підстава для їх нарахування. 
Апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 не доведено, що невжиття запропонованих заходів забезпечення позову унеможливить чи істотно ускладнить ефективний захист або поновлення її прав.
Водночас заборона фінансовій установі нараховувати передбачені договором платежі на час розгляду справи може призвести до безпідставного обмеження прав та законних інтересів відповідача у випадку відмови в задоволенні позову, що не відповідає принципу співмірності заходів забезпечення позову.
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для застосування заявлених заходів забезпечення позову.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність постановленої ухвали. 
За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.
Керуючись статтями 374, 375, 381 – 384, 389, 390 ЦПК України, суд 
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Снятинського районного суду від 11 травня 2026 року – без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.
Головуючий        В.А. Девляшевський
Судді:         В.М. Барков
Є.Є. Мальцева 

Повне судове рішення складено 26 червня 2026 року.