ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
26 травня 2026 року о/об 09 год. 30 хв.	Справа № 280/2624/26 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Прасова О.О. при секретарі Махунові В.В., розглянувши у місті Запоріжжі за правилами спрощеного провадження адміністративну справу 
за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )
до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області (вул.Апухтіна Дмитра, буд.29, м.Запоріжжя, Запорізька область, 69005; код ЄДРПОУ 40108688) 
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (надалі – позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області (надалі – відповідач, ГУНП в Запорізькій області), в якому позивач просить суд: 1) визнати протиправними дії Головного управлінням Національної поліції в Запорізькій області щодо відмови у внесенні зміни до наказу 443 о/с в частині підстав звільнення позивача, а саме звільнення ОСОБА_1 за пунктом 2 частини 1 статті 77 «Про Національну поліцію» (за станом здоров`я (через хворобу) - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції); 2) зобов`язати Головне управління Національної поліції в Запорізькій області внести зміни до наказу 443 о/с в частині підстав звільнення позивача, а саме звільнити ОСОБА_1 за пунктом 2 частини 1 статті 77 «Про Національну поліцію» (за станом здоров`я (через хворобу) - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції); 3) визнати протиправними дії Головного управлінням Національної поліції в Запорізькій області щодо відмови встановлення ОСОБА_1 премії за липень 2025 року; 4) зобов`язати Головне управління Національної поліції в Запорізькій області встановити ОСОБА_1 премію за липень 2025 року у розмірі 237,13%; 5) визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Запорізькій області стосовно відмови ОСОБА_1 у донарахуванні та виплаті компенсації за невикористані 140 календарних днів чергових відпусток; 6) зобов`язати Головне управління Національної поліції в Запорізькій області виплатити ОСОБА_1 компенсацію за 140 календарних днів невикористаних чергових відпусток виходячи із розміру середньоденного заробітку у 2824,36 грн. з грошового забезпечення ОСОБА_1 за 12 місяців що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, з урахуванням частково виплачених раніше сум; 7) визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Запорізькій області стосовно відмови ОСОБА_1 у нарахуванні та виплати одноразової грошової допомоги при звільнення; 8) зобов`язати Головне управління Національної поліції в Запорізькій області виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні за 21 рік служби в поліції із розрахунку 25% грошового забезпечення за кожен рік служби, виходячи з середньо-місячного розміру грошового забезпечення у сумі 95230,55 грн., враховуючи грошове забезпечення за два місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата; 9) визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Запорізькій області стосовно несвоєчасної виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні та недоплати компенсації за невикористані чергові відпустки на день звільнення; 10) зобов`язати Головне управління Національної поліції в Запорізькій області виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за весь час затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні та недоплати компенсації за невикористані відпустки за кожен день затримки розрахунків з 16.12.2025 до дня постановлення рішення суду, із розрахунку 4328,66 грн., середньоденного заробітку, виходячи з грошового забезпечення за два місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.
У позовній заяві зазначено наступне: «… У період з 07.11.2015 до 18.07.2025 року я (далі – Позивач) проходив службу в Головному управління Національної поліції в Запорізькій області (далі – Відповідач). У зв`язку зі звільненням Позивача з Національної поліції стосовно нього мали місце такі порушення прав: 1. Відмова у задоволенні заяви про зміну пункту наказу про звільнення у частині підстави звільнення – за станом здоров`я; 2. Невиплата одноразової грошової допомоги при звільненні; 3. Відмова у встановленні премії за липень 2025 року через неправомірне застосування дисциплінарного стягнення, проведене службове розслідування, відсторонення від посади та позбавлення премії; 4. Недонарахування компенсації за невикористані відпустки та спір про розмір невиплаченої одноразової грошової допомоги при звільненні; 5. Несвоєчасні розрахунки при звільненні. За 1 пунктом зазначаю наступне: 07.06.2025 року позивачем було написано рапорт про направлення його на ВЛК у зв`язку з погіршенням стану здоров`я. У період з 08.06.2025 року до 02.07.2025 року Позивач знаходився на лікарняному. У зв`язку з тим, що стан здоров`я позивача значно погіршився, а саме у позивача виявили гіперметропію високого ступеня обох очей. Відповідно до ст 30 Додатку 3 Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС (Розклад хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності (непридатності) до військової служби, служби у військовому резерві) та статті 30 Додатку 1 Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС (Перелік захворювань і фізичних вад, що перешкоджають проходженню служби в поліції) вказане захворювання є підставою для визначення непридатності позивача до служби, тому позивач 26.06.2025 року направив ще один рапорт та просив направити його на медичний огляд для проведення лікарської (військово-лікарської) експертизи. Проте, не зважаючи на прохання направити на лікарську експертизу у зв`язку з значним погіршенням здоров`я, позивача на проходження медичної комісії не направили, а навпаки ознайомили з наказом від 02.07.2025 року № 843 дск про те, що позивача відряджають для виконання завдань з відсічі збройної агресії до особливого розпорядження, але на термін не більше 180 діб з 03.07.2025 року. 04.07.2025 року Позивачем знову на ім`я начальника Головного управління Національної поліції в Запорізькій області був поданий рапорт про звільнення зі служби в поліції через хворобу для чого також просив видати направлення для проходження ВЛК (зареєстрований за вх.№7005 від 07.07.2025), а за умови визначення придатним до служби в поліції – звільнити за власним бажанням. (додаток 1) Не зважаючи на пояснення позивача та написані рапорти, відповідач 04.07.2025 року видає наказ № 849 про призначення службового розслідування у зв`язку з невиконанням позивачем попереднього наказу від 02.07.2025 року (про необхідність виїзду у відрядження) (Додаток 2). А починаючи з 07.07.2025 року позивач починає проходити лікарську експертизу для визначення придатності до служби за направленням, виписаним 04.07.2025.(додаток 3) 18.07.2025 року позивача було ознайомлено з наказом № 1271 про застосування дисциплінарного стягнення до позивача у вигляді звільнення зі служби з поліції (Додаток 4). Також 18.07.2025 відбулось звільнення позивача на підставі наказу № 443 о/с від 18.07.2025 року, не дочекавшись висновків ВЛК щодо стану здоров`я Позивача та перспектив подальшого проходження служби в національній поліції. (додаток 6) Оскаржуючи вищезазначене рішення Відповідач подав позов, під час розгляду якого, суд у справі № 280/6369/25 встановив, що 04.07.2025 відповідачем призначено службове розслідування, а 17.07.2025 вже затверджено його висновок, тобто службове розслідування проведено за 13 днів, хоча може бути проведено 30 днів, а через хворобу або відпустку «порушника», може бути і продовжено до закінчення зазначених причин. Проте, 28.07.2025 медичною (військово-лікарською) комісією ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Запорізькій області», за результатами проходження ОСОБА_1 обстеження, прийнято постанову щодо ступеня придатності до військової служби, якою на підставі статей 30в, 42в, 61в, 67в, 7б, 39г, 70г, 41в, та графи ІІІ Переліку захворювань, що перешкоджають проходженню служби в поліції, пункту Таблиці вимог до індивідуальних психофізіологічних особливостей Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС затвердженої наказом МВС України №285 від 03.04.2017, у редакції наказу МВС України №191 від 19.03.2025, ОСОБА_1 визнано непридатним до служби в поліції. Тобто, за результатами проходження позивачем ВЛК було встановлено його повну непридатність до служби в поліції, що свідчить про те, що доводи позивача про неможливість виконання наказу про відрядження за станом здоров`я знайшли своє підтвердження. (Додаток 13) Суд зазначав, що дійсно на момент прийняття спірних рішень відповідної постанови ВЛК не існувало, проте, з огляду на те, що позивач повідомляв відповідача про його незадовільний стан здоров`я, та відповідач направив позивача на ВЛК, то відповідно, завершення службового розслідування до отримання висновку ВЛК у даному випадку було передчасним та таким, що призвело для прийняття дисциплінарною комісією необґрунтованих висновків. За таких обставин, не зважаючи на бажання чи не бажання позивача вибути у відрядження, останній не міг бути направлений у зону бойових дій, оскільки взагалі не придатний до служби в поліції навіть поза зоною бойових дій. Враховуючи вищевикладене, суд вважав, що відповідачем необґрунтовано прийнято рішення про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, оскільки під час розгляду справи встановлено, що позивач дійсно за станом здоров`я не міг виконати вимоги наказу про відрядження, з урахуванням наявних захворювань та непридатності до служби в поліції. Таким чином, 20.10.2025 суд визнав протиправним та скасував наказ Головного управління Національної поліції в Запорізькій області №1271 від 17.07.2025 про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 та зобов`язав Відповідача внести зміни до наказу Головного управління Національної поліції в Запорізькій області №443 о/с від 18.07.2025 «По особовому складу» в частині підстав звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції, а саме звільнити ОСОБА_1 за пунктом 7 частини 1 статті 77 «Про Національну поліцію» (за власним бажанням). (додаток 14, 7) Через те, що прохання звільнити за хворобою було первинним, а альтернативний варіант звільнення за власним бажанням передбачався за умови визнання Позивача придатним до подальшої служби в національній поліції, тому Позивач вважає що є усі законні підстави вимагати звільнення Позивача через хворобу, за наявним висновком ВЛК. (Додаток 1) Тому, виходячи з висновків суду, наявного та діючого на теперішній час висновку ВЛК про непридатність Позивача до служби в поліції, вважаю за доцільне внести зміни до наказу Головне управління Національної поліції № 443 о/с від 18.07.2025 «По особовому складу» в частині підстав звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції, а саме звільнити Позивача за пунктом 2 частини 1 статті 77 «Про Національну поліцію» (за станом здоров`я (через хворобу) – за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції). З відповідним проханням, після набуття чинності указаним рішення після апеляційного та касаційного оскаржень, Позивач звернувся до відповідача листом від 30.01.2026 засобами електронного зв`язку на електронну адресу Відповідача info@zp.police.gov.ua. За результатами розгляду заяви з цього та інших питань листом від 26.02.2026 за вих.№27585-2026 (далі – Лист №27585) Відповідачем у задоволенні заявлених вимог було відмовлено (Додаток 8). Лист Позивачу вручений 01.03.2026. (Додаток 9-1 та 9-2). Оскільки з відмовою про зміну статті звільнення Позивач ознайомився 01.03.2026, то він має трьох місячний термін для оскарження зазначеного вище рішення, відповідно до вимог ч.4 ст. 122 КАСУ Рішення, викладене у листі №27585 Позивач вважає протиправним та бажає його за вищевикладеними обґрунтуваннями оскаржити в суді. За 2 пунктом вимог слід зазначити таке: Відповідно до ч.2 ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі – Закон №2262): Особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Про таке ж саме йдеться і у п.2 розділу VIII Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженими наказом МВС від 04.06.2016 р. №260 (далі – Порядок №260). Де зазначено, що поліцейським, які звільняються із служби за власним бажанням та мають календарну вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. За результатами розгляду справи № 280/6369/25, статтю звільнення Позивача було змінено на пункт 7 частини 1 статті 77 «Про Національну поліцію» (далі Закон № 580-VIII) (за власним бажанням), у зв`язку з чим Позивач набув інший статус звільненого за позитивною статтею - за власним бажанням та має вислугу більше 10 років, то йому належить виплатити зазначену одноразову грошову допомогу, у виплаті якої Листом №27585 Позивачу було відмовлено, мотивуючи тим, що «… Рішення суду виконано в межах резолютивної частини, будь-яких інших зобов`язань на Головне управління Національної поліції в Запорізькій області, у тому числі щодо здійснення будь-яких грошових виплат, зазначеним судовим рішенням не визначено…» Але ці зобов`язання прямо передбачені Законом № 2262, і повинні застосовуватись до Позивача за результатами розгляду справи, як похідні. Право на цю допомогу виникло тільки після зміни підстави звільнення згідно з рішенням суду, і вони були б передвчасними на момент подання попереднього позову. А за результатами розгляду справи, та зміни формулювання наказу про звільнення на «за власним бажанням» ПРАВО НА ОДНОРАЗОВУ ГРОШОВУ ДОПОМОГУ НИМ БУЛО НАБУТЕ, відповідно до Закону № 2262. Тому відмова відповідача у задоволенні зазначених вимог порушує його право на належне матеріальне забезпечення, протиправна, та підлягає задоволенню шляхом подання поточної позовної заяви. З відповідним проханням, після набуття чинності указаним рішення після апеляційного та касаційного оскаржень, Позивач звернувся до відповідача листом від 30.01.2026 засобами електронного зв`язку на електронну адресу Відповідача info@zp.police.gov.ua. За результатами розгляду заяви з цього та інших питань листом від 26.02.2026 за вих.№27585-2026 (далі – Лист №27585) Відповідачем у задоволенні заявлених вимог було відмовлено (Додаток 8). За 3 пунктом вимог: У зв`язку з призначеним щодо Позивача службовим розслідуванням, наказом від № 849 від 02.07.2025 його відсторонено від роботи і скасовано призначення премії (Додаток 5). Але у зв`язку з тим, що наказ Головного управління Національної поліції в Запорізькій області №1271 від 17.07.2025 про застосування дисциплінарного стягнення визнаний протиправним рішенням Запорізького окружного адміністративного суду у справі №280/6369/25 від 16.12.2025, всі пов`язані з ним правові наслідки та дії також є протиправними, навіть якщо вони не були самостійно оскаржені в судовому порядку. Зокрема, це стосується наказу №849 від 02.07.2025 про призначення службового розслідування у зв`язку з нібито невиконанням позивачем наказу, а також наказу від 04.07.2025 №419 о/с про відсторонення позивача від роботи (Додаток 5).. У зв`язку з протиправністю зазначених вище наказів, внаслідок скасування премії позивач втрачає належні йому кошти, що впливають на розмір його грошового забезпечення при обчисленні пенсії, нарахуванні компенсації за невикористані відпустки та одноразової грошової допомоги, оскільки премія є складовою грошового забезпечення, з якого здійснюється нарахування вказаних виплат. Водночас, скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення за рішенням суду тягне за собою обов`язок відновлення порушених прав позивача шляхом приведення його правового та фактичного становища у первинний стан, який існував до прийняття протиправного рішення (status quo ante). Це включає поновлення всіх складових грошового забезпечення, скасування негативних наслідків дисциплінарного стягнення та усунення будь-яких обмежень прав позивача, що виникли у зв`язку з його застосуванням. Скасування дисциплінарного стягнення має ретроспективний ефект. Чинне нормативне регулювання, передбачене п.5 Порядку №260, прямо визначає механізм відновлення права поліцейського на отримання премії у випадку, якщо за результатами службового розслідування підстави для відсторонення не підтвердилися або особа фактично реабілітована в межах відповідної процедури: «…У разі допуску до виконання службових обов`язків за займаною посадою (якщо за результатами службового розслідування підстави прийняття рішення про відсторонення не підтвердилися) або до виконання службових повноважень (у разі закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, у зв`язку з відсутністю події або складу адміністративного правопорушення) за період, протягом якого поліцейські не виконували службові обов`язки (службові повноваження), може бути встановлена премія, на отримання якої вони втратили право у зв`язку з усуненням (відстороненням) від виконання службових обов`язків (службових повноважень). Розмір премії зазначається в наказі про скасування та не перевищує розміру, що був установлений у попередньому місяці до відсторонення…» Водночас Порядок №260 не містить окремого регулювання ситуації, коли протиправність відсторонення та пов`язаних із ним рішень встановлена рішенням суду, яке набрало чинності. Однак відсутність прямого нормативного врегулювання випадку визначення відсторонення протиправним згідно з рішенням суду не може бути підставою для обмеження прав позивача, оскільки за своєю правовою природою встановлення судом протиправності відсторонення є рівнозначним встановленню відсутності правових підстав для його застосування. У зв`язку з цим до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення п.5 Порядку №260 за аналогією закону, оскільки вони регулюють подібні за змістом правовідносини - відновлення прав поліцейського у випадку безпідставного відсторонення. Більше того, виходячи із загального принципу повного відновлення порушених прав особи, у разі визнання судом протиправними рішень про відсторонення та застосування дисциплінарного стягнення, правове становище позивача підлягає приведенню у стан, який існував до їх прийняття, включаючи всі складові грошового забезпечення. Отже, позивач має право на встановлення та виплату премії за липень 2025 року, яку він втратив виключно внаслідок протиправного відсторонення, виходячи з розміру премії, встановленої у червні 2025 року (237,13%), за аналогією до положень п.5 Порядку №260. (Додаток 10) Стосовно питання встановлення Позивачеві премії за липень 2025 року Позивач звертався до Відповідача, у своєму листі №27585 Відповідач на поставлене питання щодо премії не відопвіів. Позивач сприймає це як відмову. Стосовно 4 пункту вимог слід зазначити наступне: При звільнення Позивача 18.07.2025 року йому сплатили компенсацію за 140 днів невикористаних відпусток, знову ж таки, виходячи із грошового забезпечення за липень 2025 року, де була відсутня премія, через що Позивач втратив значні кошти. (Додаток 6) Питання щодо грошового забезпечення поліцейських регламентуються ПОРЯДКОМ № 260. Згідно із Абзацем сьомим пункту 8 розділу ІІІ Порядку 260 Поліцейським, які звільняються зі служби в поліції, виплачується грошова компенсація за всі невикористані під час проходження служби дні: щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток поліцейського. Відповідно до Абзацу десятого пункту 8 розділу III Порядку 260 Виплата грошової компенсації за невикористану відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до законодавства, на день звільнення зі служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Відповідно до п. 6 Розділу VIII Порядку 260 Нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні із служби здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення, ураховуючи відповідні оклади за посадою, спеціальним званням, процентну надбавку за стаж служби в поліції, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премій, установлених наказами на день звільнення. Та на такій концепції нарахування належних виплат наполягає Відповідач у своєму листі №27585. (додаток 8) Але виходячи з вищевикладеного, на день звільнення – у липні 2025 року Позивачеві не встановлено премію, і право на її встановлення Відповідачем не поновлено, через що Позивач отримав значно знижену компенсацію за невикористані дні відпусток. Таке Позивач вважає протиправним та ця аргументація буде БАЗОВОЮ ПОЗИЦІЄЮ, за якою Позивач буде викладати СВОЄ ОБГРУНТУВАННЯ стосовно обрахування середньоденного та середньо-місячного грошового забезпечення для визначення суми компенсації за невикористані відпустки, одноразову грошову допомогу при звільненні та несвоєчасні розрахунки при звільненні, а саме: Позивач вважає, що при розрахунку компенсації за невикористані ним 140 днів відпустки, одноразової грошової допомоги при звільненні та компенсації несвоєчасних розрахунків при звільненні треба застосовувати положення «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою КМУ від 08.05.1995 №100 (далі – Порядок №100) згідно з п.2 якого, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки. Так, Порядок № 260 є спеціальною нормою у порівнянні з Порядком №100, але положення Порядку №260 суперечать положенням Порядку №100, а він є нормативно-правовим актом вищої (Постанова КМУ) за Порядок №260 (Наказ МВС) юридичної сили, тому він підлягає застосуванню з урахуванням принципу найбільш сприятливого тлумачення основних положеннь з цього питання, передбаченим нормативно-правовим актом вищої за нього юридичної сили. … Таким чином, до питання розрахунку середньо-місячного грошового забезпечення необхідно застосовувати положення п 2. Розділу ІІ Порядку №100, де обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки. ТАКОЖ СЛІД ЗВЕРНУТИ УВАГУ СУДУ на те, що відповідно до п.3 розділу ІІІ Порядку 100 При обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку. … Виходячи зі змісту наведених положень Закону № 2011-XII, постанови № 168 та Порядку № 260 винагорода, як вид виплат поліцейським, є частиною їх грошового забезпечення та може належати як до групи щомісячних додаткових видів, так і до одноразових додаткових видів. А виходячи з того, що указана доплата (у розмірі 30000 грн або 100000 грн, пропорційно відпрацьованих днів) нарахована та сплачена Позивачу з моменту її встановлення до моменту його звільнення кожен місяць, то вона носить однозначно постійний характер. … Відповідно до отриманої від Відповідача інформації грошове забезпечення Позивача за 12 місяців складало: 06.2025 – 129063,8 грн; - 30 днів 05.2025 – 61397,31 грн; - 31 день 04.2025 – 106483,20 грн; - 30 днів; 03.2025 – 109063,76 грн:- 31 день; 02.2025 – 106483,20 грн; - 28 днів; 01.2025 – 108741,26 грн. – 31 день; 12.2024 – 79331,10 грн; - 31 день; 11.2024 – 87997,70 грн.; - 30 днів; 10.2024 – 64139,98 грн.; - 31 день; 09.2024 – 59063,92 грн.; - 30 днів; 08.2024 – 60063,92 грн.; - 31 день; 07.2024 – 59064,00 грн. – 31 день. ВСЬОГО: 1030893,15 грн./365 днів = 2 824,36 грн – середньоденний заробіток з урахуванням 12 місяців. Додаткова винагорода, установлена постановою Уряду № 168 на період дії воєнного стану у розрахункових листах Позивача зазначена формулюванням: «ДВПКМУ 168 100 000 або ДВПКМУ 168 30 000», із зазначенням кількості днів перебування в умовах бойових дій. Відповідно до п.7 розділу IV Порядку№ 100. Обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки. Святкові та неробочі дні в Україні скасовані на період дії воєнного стану згідно із Законом № 2136-IX «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». У цей час діють звичайні виробничі дні, а офіційні свята (ст. 73 КЗпП) є робочими, не переносяться, а відпустки не продовжуються на ці дні. Тому, враховуючи вище викладене, середньоденним заробітком для нарахування та виплати компенсації за невикористані відпустки слід вважати 2 824,36 грн. Таким чином, у зв`язку з тим, що Позивачу відповідно до витягу з наказу про звільнення від 18.07.2025 №443 о/с підлягає сплаті компенсації відпусток за 2022 рік за 29 діб, за 2023 рік – 44 доби, 2024 рік – 45 діб, за 2025 рік – 22 доби, всього за 140 календарних днів невикористаних відпусток. Виходячи із середньоденного заробітку у 2824,36 грн, компенсації підлягає 140*2824,36=395 410,4 грн. Відповідно до роздруківки з особистого кабінету Позивача у застосунку Приват24 (додаток 11), йому від відповідача 18.07.2025 о 17:16 надійшло 43 158.14 грн, компенсації за невикористані відпустки, тому сплаті підлягає 395410,4 – 43158,14= 352 252,26 грн., податків та зборів. КРІМ ТОГО, у такому ж розрахунку підлягає сплаті одноразова грошова допомога при звільненні, передбачена ч.2 ст. 9 Закону України № 2262 та п.2 розділу VIII Порядку №260, де: … Таким чином у розрахунку середньомісячного заробітку для виплати одноразової грошової допомоги при звільнення слід застосувати грошове забезпечення за травень-червень 2025 року, а саме - 06.2025 – 129063,8 грн; 05.2025 – 61397,31 грн; Всього: 190 461,11 / 2 місяці = 95 230,55 грн. – середньомісячний заробіток, з урахуванням 2 місяців. Виходячи з положень ч.2 ст. 9 Закону України № 2262 та п.2 розділу VIII Порядку №260, де: «…Особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби….» То нарахуванню одноразової грошової допомоги при звільненні підлягає сума 95230,55*0,25*21 (рік стажу в поліції) = 499 960,39 грн. Стосовно пункту 5 вимог: ТАКОЖ, через те, що Відповідачем відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні, та при розрахунку компенсації невикористаних відпусток Відповідачем застосовано грошове забезпечення без урахування премії, - між сторонами виник спір, оскільки Відповідач не виконав своє зобов`язання щодо вчасних та повних розрахунків при звільненні Позивача. … Враховуючи наявність як факту невиплати позивачу частини компенсації за невикористані відпустки з 18.07.2025; одноразової грошової допомоги при звільненні, так і порушення строку його виплати, позивач має право на компенсацію несвоєчасних розрахунків при звільненні за період з 16.12.2025 року (дня виникнення у Позивача права до виплату одноразової допомоги при звільненні та фактичної остаточної обізнаності стосовно суми виплаченої компенсації за невикористані відпустки після рішення суду у справі 280/6369/25, оскільки розрахункового листа про належні суми при звільненні Позивач на день звільнення та дотепер від відповідача не отримав) по день постановлення рішення суду. Розрахунок середнього заробітку у такому випадку здійснюється на підставі п.8 Порядку № 100, БАЗОВА АГРУМЕНТАЦІЯ та розрахунки за яким були подані вище, де середньо-денним розміром грошового забезпечення Позивач вважає законним та справедливим визначити суму із розрахунку: - 06.2025 – 129063,8 грн; - 21 робочий день 05.2025 – 61397,31 грн; - 23 робочих дні. Всього: 190 461,11/44 робочих дні = 4328,66 грн. – середньоденний заробіток, з урахуванням 2 місяців, оскільки відповідно до пункту 8 розділу IV Порядку №100 Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. ТАКИМ ЧИНОМ Позивачеві підлягає виплата компенсації за несвоєчасні розрахунки при звільненні із розрахунку 4328,66 грн за кожен день затримки з 16.12.2025 по день винесення рішення суду щодо спірних сум виплати. …».
Позивач підтримав позовну заяву.
Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено наступне: «… Щодо відмови у задоволенні заяви. Відповідно до наказу ГУНП в Запорізькій області від 18.07.2025 № 443 о/с позивача звільнено зі служби в поліції на підставі пункту 6 частини 1 статті 77 Закону № 580-VIII, а саме у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до вимог Дисциплінарного статуту Національної поліції України. З метою поновлення порушених прав позивач звернувся до адміністративного суду з позовом про оскарження наказів ГУНП в Запорізькій області від 18.07.2025 № 443 о/с та від 17.07.2025 № 1271 «Про застосування дисциплінарного стягнення». Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду у справі № 280/6369/25 від 20.10.2025, яке залишено без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 16.12.2025, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково: визнано протиправним та скасовано наказ ГУНП в Запорізькій області від 17.07.2025 № 1271, а також зобов`язано відповідача внести зміни до наказу від 18.07.2025 № 443 о/с у частині підстав звільнення позивача, а саме – звільнити його за пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону № 580-VIII (за власним бажанням). Відповідно до статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, їх посадовими та службовими особами на всій території України. Аналогічна правова позиція закріплена у статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України щодо обов`язковості виконання судових рішень. На виконання зазначеного судового рішення ГУНП в Запорізькій області видано наказ від 22.12.2025 № 847 о/с, відповідно до якого ОСОБА_1 вважати звільненим зі служби в поліції за пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону № 580-VIII (за власним бажанням), тобто у спосіб, прямо визначений судом. Отже, у даній частині позовної заяви позивач фактично оскаржує правомірність відмови ГУНП в Запорізькій області у повторній зміні підстави його звільнення з «за власним бажанням» на «за станом здоров`я», посилаючись при цьому на подальше встановлення непридатності до служби за результатами проходження військово-лікарської комісії (ВЛК), а також на обставини проведення службового розслідування. Разом із тим такі доводи є безпідставними та не відповідають ні фактичним обставинам справи, ні вимогам чинного законодавства. Насамперед слід наголосити, що визначальним критерієм правомірності рішень суб`єкта владних повноважень є оцінка обставин, які існували на момент їх прийняття. У даному випадку таким моментом є дата видання наказу про звільнення - 18.07.2025. Станом на зазначену дату позивач не мав встановленого у визначеному законом порядку статусу особи, непридатної до служби в поліції за станом здоров`я, оскільки відповідний висновок ВЛК був прийнятий лише 28.07.2025, тобто після його звільнення зі служби в поліції. Відтак на момент прийняття рішення про звільнення були відсутні будь-які належні та допустимі правові підстави для застосування пункту 2 частини 1 статті 77 Закону № 580-VIII (звільнення за станом здоров`я). При цьому ГУНП в Запорізькій області, як суб`єкт владних повноважень, не наділений дискрецією самостійно встановлювати факт непридатності до служби, оскільки така компетенція належить виключно військово-лікарській комісії. До моменту отримання відповідного висновку ВЛК особа вважається придатною до служби. Посилання позивача на наявність у нього захворювань, зокрема гіперметропії високого ступеня, не змінює правової оцінки, оскільки сам факт наявності захворювання не є юридичним фактом, який автоматично зумовлює звільнення зі служби. Вирішальним є виключно висновок ВЛК, який має індивідуальний правовстановлюючий характер. Крім того, висновок ВЛК від 28.07.2025 не має та не може мати зворотної дії у часі, а отже не може бути підставою для зворотної зміни правової кваліфікації дій ГУНП в Запорізькій області станом на 18.07.2025. Інше тлумачення суперечило б принципу правової визначеності як складовій верховенства права. Щодо доводів позивача про нібито передчасність завершення службового розслідування, слід зазначити, що такі твердження є юридично неспроможними. Відповідно до статті 16 Дисциплінарного статуту Національної поліції України строк проведення службового розслідування становить один місяць з дня його призначення. Водночас Законом України від 15.03.2022 № 2123-ІХ зазначений Статут доповнено розділом V, яким встановлено особливості проведення службових розслідувань у період дії воєнного стану. Згідно з частиною третьою статті 26 цього Статуту службове розслідування в умовах воєнного стану має бути завершене протягом 15 календарних днів з дня його призначення. Таким чином, службове розслідування щодо позивача було проведено у строки, прямо передбачені чинним законодавством, з урахуванням особливостей правового режиму воєнного стану, що виключає будь-які твердження про його передчасність чи порушення процедури. Крім цього, законодавство не містить жодної імперативної норми, яка б зобов`язувала ГУНП в Запорізькій області зупиняти або відкладати проведення службового розслідування у зв`язку з направленням працівника на ВЛК. Сам факт направлення на медичний огляд не є підтвердженням непридатності до служби, а отже не впливає на можливість здійснення дисциплінарного провадження. Доводи позивача про те, що подальше встановлення непридатності підтверджує неможливість виконання наказу, є хибними, оскільки підміняють часові межі оцінки правовідносин: встановлення певного юридичного факту у майбутньому не означає його існування на момент виникнення спірних правовідносин. Окремо слід звернути увагу на зміст судового рішення у справі № 280/6369/25. Суд, задовольняючи позов частково, визначив конкретний спосіб захисту прав позивача, а саме зміну підстави звільнення на «за власним бажанням». При цьому суд не встановлював обов`язку звільнити позивача за станом здоров`я та не досліджував питання застосування пункту 2 частини 1 статті 77 Закону № 580-VIII, оскільки на той момент позивач вже був звільнений зі служби та не мав статусу поліцейського. Більше того, суд прямо констатував відсутність висновку ВЛК на момент прийняття оскаржуваних рішень. Таким чином, судове рішення вже визначило належний та вичерпний спосіб відновлення прав позивача, який був належним чином реалізований ГУНП в Запорізькій області. Спроба позивача повторно змінити підставу звільнення фактично спрямована на перегляд наслідків виконаного судового рішення іншим способом, що суперечить принципу правової визначеності та остаточності судового рішення. Щодо посилання позивача на рапорт від 04.07.2025, слід зазначити, що сам позивач передбачив альтернативну підставу звільнення - за власним бажанням у разі відсутності підтвердження непридатності до служби. Оскільки станом на момент звільнення та проведення службового розслідування висновок ВЛК був відсутній, об`єктивно не існувало підтверджених підстав для звільнення за станом здоров`я, що обумовлює правомірність реалізації саме альтернативного варіанту. Крім того, зазначений рапорт був предметом дослідження у справі № 280/6369/25 та отримав належну судову оцінку. Відмова ГУНП в Запорізькій області, викладена у листі від 26.02.2026 № 27585-2026, є законною та обґрунтованою, оскільки: відсутні підстави для зворотної зміни підстави звільнення; відповідне питання вже було предметом судового розгляду у справі № 280/6369/25; судове рішення виконано ГУНП в Запорізькій області у повному обсязі та належним чином. Таким чином, доводи позивача фактично зводяться до намагання надати зворотну дію висновку ВЛК та повторно переглянути правовідносини, які вже були врегульовані судовим рішенням у справі № 280/6369/25, що є неприпустимим з огляду на принципи правової визначеності та законності. Щодо виплати одноразової грошової допомоги при звільненні. У вказаній частині позовної заяви позивач обґрунтовує наявність у нього права на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої частиною другою статті 9 Закону України від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі – Закон № 2262-ХІІ), посилаючись на зміну підстави звільнення на «за власним бажанням» на виконання судового рішення у справі № 280/6369/25. Разом із тим, такі доводи є помилковими, не ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та не враховують правову природу спірних правовідносин. Насамперед слід зазначити, що положення частини другої статті 9 Закону 2262-ХІІ дійсно передбачають виплату одноразової грошової допомоги особам, які звільняються зі служби за власним бажанням за наявності відповідної вислуги років. Аналогічні положення містяться у пункті 2 розділу VIII Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого наказом МВС України від 06.04.2016 № 260 (далі – Порядок № 260). Водночас, застосування зазначених норм не є автоматичним та не може здійснюватися ізольовано від фактичних обставин звільнення особи, а також правової природи такого звільнення. Як вже було зазначено вище, первинно позивача було звільнено зі служби в поліції на підставі пункту 6 частини 1 статті 77 Закону № 580-VIII, тобто у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення. Саме такі фактичні обставини стали підставою для припинення службових правовідносин. Подальша зміна підстави звільнення на «за власним бажанням» відбулася виключно на виконання судового рішення та має характер спеціального способу захисту прав позивача, визначеного судом, а не відображає реальні підстави припинення служби за власною ініціативою позивача у загальному розумінні цього інституту. Таким чином, формальне приведення формулювання підстави звільнення у відповідність до рішення суду не змінює сутності правовідносин, які виникли між сторонами, та не трансформує дисциплінарне звільнення у класичне звільнення за власним бажанням у розумінні статті 77 Закону № 580-VIII. Крім того, слід звернути увагу, що право на одноразову грошову допомогу відповідно до Закону № 2262-ХІІ пов`язується саме з добровільним волевиявленням особи щодо припинення служби за власною ініціативою, що передбачає відсутність обставин дисциплінарного характеру як підстави звільнення. У даному ж випадку звільнення позивача фактично було зумовлено встановленим фактом порушення службової дисципліни, що стало підставою для проведення службового розслідування та застосування дисциплінарного стягнення. Вказані обставини не спростовані як такі, що не мали місця, а лише отримали іншу юридичну оцінку в частині наслідків їх застосування. Також необхідно врахувати, що рішення суду у справі № 280/6369/25 не містить жодних приписів щодо нарахування чи виплати позивачу будь-яких грошових сум, у тому числі одноразової грошової допомоги. Судом було визначено виключно обов`язок змінити формулювання підстави звільнення, що і було належним чином виконано ГУНП в Запорізькій області. Посилання позивача на те, що право на відповідну допомогу виникло як «похідне» від зміни підстави звільнення, є безпідставним, оскільки такі виплати не мають автоматичного характеру та потребують наявності сукупності умов, визначених законом, зокрема фактичного звільнення за власним бажанням як прояву самостійного волевиявлення особи. Фактично позивач намагається надати зміні формулювання підстави звільнення розширене тлумачення, яке виходить за межі змісту судового рішення та спрямоване на отримання додаткових матеріальних виплат, що не були предметом судового розгляду та не випливають безпосередньо з нього. Окремо слід зазначити, що реалізація права на одноразову грошову допомогу повинна здійснюватися з урахуванням принципів правової визначеності та недопустимості зловживання правом. Надання такої допомоги у ситуації, коли фактичні підстави звільнення пов`язані з дисциплінарним провадженням, суперечило б меті та змісту відповідних норм законодавства. Крім того, доводи позивача про те, що відповідне право не могло бути заявлено раніше, не мають правового значення для вирішення даного спору, оскільки сам по собі момент виникнення права не змінює необхідності відповідності всім встановленим законом умовам для його реалізації. Відтак відмова ГУНП в Запорізькій області, викладена у листі від 26.02.2026 № 27585-2026, є обґрунтованою та такою, що відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки зміна підстави звільнення здійснена виключно на виконання судового рішення і не створює автоматичного права на додаткові виплати, фактичні обставини звільнення позивача не відповідають суті звільнення за власним бажанням у розумінні Закону № 2262-ХІІ, судове рішення у справі № 280/6369/25 не встановлює обов`язку здійснення будь-яких грошових виплат, та як наслідок відсутні правові підстави для поширення дії ч. 2 ст. 9 Закону № 2262-ХІІ на спірні правовідносини. Щодо відмови у встановленні премії У цій частині позовної заяви позивач намагається обґрунтувати наявність у нього права на відновлення та виплату премії за липень 2025 року, посилаючись на скасування судом наказу про застосування дисциплінарного стягнення та, як наслідок, нібито автоматичну протиправність усіх пов`язаних із ним управлінських рішень, зокрема наказів про призначення службового розслідування, відсторонення від виконання службових обов`язків та невиплату премії. Разом із тим, такі доводи є юридично неспроможними та ґрунтуються на неправильному тлумаченні як фактичних обставин справи, так і норм чинного законодавства. Насамперед слід зазначити, що скасування судом наказу про застосування дисциплінарного стягнення не має наслідком автоматичного визнання протиправними всіх інших управлінських рішень, прийнятих у межах відповідної процедури службового розслідування. Кожен адміністративний акт має самостійний предмет правового регулювання, власні підстави прийняття та самостійну юридичну силу. Зокрема, наказ про призначення службового розслідування та наказ про відсторонення позивача від виконання службових обов`язків є процесуальними та забезпечувальними заходами, спрямованими на належне проведення перевірки обставин можливого дисциплінарного проступку, і не є тотожними за своїм змістом рішенню про застосування дисциплінарного стягнення. Таким чином, сам факт скасування дисциплінарного стягнення не свідчить про відсутність підстав для призначення службового розслідування чи застосування заходів забезпечення, зокрема відсторонення. Позивач не оскаржував у встановленому законом порядку накази про призначення службового розслідування та відсторонення від виконання службових обов`язків, а відтак вони є чинними та такими, що породжують відповідні правові наслідки. Крім того, слід звернути увагу, що відсторонення від виконання службових обов`язків саме по собі не є видом дисциплінарного стягнення, а має тимчасовий характер та застосовується в межах службового розслідування з метою забезпечення його об`єктивності та ефективності. Відповідно, правові наслідки такого відсторонення не можуть автоматично нівелюватися лише на підставі подальшого скасування дисциплінарного стягнення. Щодо доводів позивача про нібито обов`язковість відновлення «status quo ante», слід зазначити, що такий підхід не є абсолютним та підлягає застосуванню з урахуванням конкретних обставин справи та характеру правовідносин. В даному випадку суд у справі № 280/6369/25 визначив чіткий та вичерпний спосіб захисту прав позивача, а саме зміну підстави звільнення на «за власним бажанням». Жодних висновків щодо протиправності наказів про відсторонення, скасування премії чи обов`язку здійснення відповідних виплат суд не робив. Отже, розширене тлумачення позивачем наслідків зазначеного судового рішення є безпідставним та таким, що виходить за межі його змісту. Посилання позивача на пункт 5 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого наказом МВС України від 06.04.2016 № 260 (далі – Порядок № 260) також є помилковим. Вказана норма передбачає можливість (а не обов`язок) встановлення премії у разі, якщо за результатами службового розслідування підстави для відсторонення не підтвердилися або особа фактично реабілітована у визначеному порядку. У даному ж випадку: службове розслідування було проведено у встановленому законом порядку та у строки, передбачені для періоду дії воєнного стану; факт порушення службової дисципліни позивачем був предметом відповідної перевірки; скасування дисциплінарного стягнення судом не є тотожним встановленню відсутності події або складу дисциплінарного проступку, а лише свідчить про іншу правову оцінку або порушення процедури застосування стягнення. Таким чином, підстави для застосування пункту 5 Порядку № 260 у даному випадку відсутні. Окремо слід наголосити, що премія відповідно до Порядку № 260 не є гарантованою складовою грошового забезпечення, а має стимулюючий (заохочувальний) характер і залежить від результатів службової діяльності, дисципліни та наявності відповідного рішення керівника. Отже, відсутність премії не може розглядатися як безумовне порушення права, якщо її невиплата зумовлена об`єктивними обставинами, зокрема відстороненням від виконання службових обов`язків. Відсторонення поліцейського від виконання службових обов`язків є тимчасовим недопущенням його до виконання повноважень за займаною посадою (стаття 70 Закону № 580-VIII) та має забезпечувальний характер, спрямований на належне проведення службового розслідування і запобігання можливому впливу на його результати. Отже, на період відсторонення поліцейський фактично не здійснює службову діяльність, не виконує покладених на нього функцій та не досягає відповідних результатів службової діяльності, які є визначальними для оцінки ефективності служби. З огляду на це відсутні як правові, так і фактичні підстави для нарахування премії, оскільки така виплата не є гарантованою складовою грошового забезпечення, а має виключно стимулюючий (заохочувальний) характер. Її встановлення належить до дискреційних повноважень керівника та здійснюється з урахуванням особистого внеску поліцейського, фактичних результатів службової діяльності, якості виконання завдань, дотримання службової дисципліни та інших показників службової діяльності. При цьому сама по собі відсутність виконання службових обов`язків у період відсторонення об`єктивно унеможливлює оцінку таких критеріїв, що виключає можливість застосування до поліцейського заохочувальних виплат. Більше того, на момент відсторонення від виконання службових обов`язків Позивач фактично не виконував у повному обсязі свої посадові обов`язки, що також унеможливлює формування належних підстав для встановлення йому премії за відповідний період. Доводи позивача про застосування аналогії закону також є необґрунтованими, оскільки у даному випадку відсутня прогалина в правовому регулюванні. Порядок № 260 прямо визначає умови, за яких може бути встановлена премія та ці умови не можуть бути довільно розширені шляхом аналогії. Крім того, застосування аналогії у сфері публічно-правових відносин, пов`язаних із використанням бюджетних коштів, є обмеженим і не може призводити до виникнення нових фінансових зобов`язань державного органу без прямої законодавчої підстави. Таким чином, доводи позивача про наявність у нього права на встановлення та виплату премії за липень 2025 року є безпідставними, оскільки скасування дисциплінарного стягнення не тягне автоматичного визнання протиправними інших управлінських актів. Крім цього, наказ про відсторонення та невиплату премії є чинним та не скасованим у встановленому порядку, а також відсутні передбачені законодавством умови для застосування пункту 5 Порядку № 260. Зазначаємо, що премія має стимулюючий, а не гарантований характер. Щодо компенсації за невикористані відпустки. У цій частині позовної заяви позивач фактично оскаржує порядок обчислення та розмір виплаченої йому грошової компенсації за невикористані дні відпусток, водночас намагаючись поширити на спірні правовідносини положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі – Порядок № 100), замість спеціального нормативного регулювання, передбаченого Порядком № 260. Такі доводи є юридично неспроможними, ґрунтуються на хибному розумінні співвідношення загальних і спеціальних норм права та підлягають відхиленню з огляду на таке. Насамперед слід наголосити, що питання грошового забезпечення поліцейських, включаючи порядок обчислення компенсації за невикористані відпустки, прямо, чітко та вичерпно врегульовані спеціальним нормативно-правовим актом - Порядком № 260, прийнятим на виконання Закону України № 580-VIII та постанови Кабінету Міністрів України ід 11.11.2015 № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції». … Доводи позивача про нібито «суперечність» між Порядком № 260 та Порядком № 100 є безпідставними, оскільки зазначені акти регулюють різні за своєю правовою природою відносини і не перебувають у колізії. Так само безпідставними є твердження позивача про дискримінаційний характер положень Порядку № 260. Поліцейські не перебувають у тотожному правовому становищі з працівниками, на яких поширюється дія трудового законодавства, а тому встановлення для них спеціального порядку грошового забезпечення є правомірною диференціацією правового регулювання, а не дискримінацією. Щодо доводів позивача про необхідність включення до розрахунку додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, слід зазначити таке. Порядок № 260 прямо визначає, що при обчисленні відповідних виплат враховуються лише ті складові грошового забезпечення, право на отримання яких встановлено на день звільнення. Сам факт отримання певних виплат у попередні періоди не створює обов`язку їх урахування при визначенні розміру компенсації. … Відтак навіть у разі можливого застосування Порядку № 100 (що саме по собі є помилковим), доводи позивача щодо обов`язковості включення цієї виплати до розрахунку є необґрунтованими. Посилання позивача на окремі судові рішення щодо включення додаткової винагороди до складу грошового забезпечення не спростовують наведених висновків, оскільки у даному спорі йдеться не про структуру грошового забезпечення, а про спеціальний порядок його обчислення для цілей конкретної виплати. Також безпідставними є доводи позивача щодо застосування принципу «найбільш сприятливого тлумачення», так як відсутня будь-яка правова невизначеність або множинність тлумачення норм Порядку № 260 та відповідні норми є чіткими, однозначними та підлягають прямому застосуванню. Застосування цього принципу не може призводити до ігнорування імперативних приписів спеціального нормативно-правового акта. Окремо слід підкреслити, що нарахування та виплата позивачу компенсації за невикористані відпустки здійснені у повній відповідності до вимог Порядку № 260 - виходячи з фактичного грошового забезпечення на день звільнення та лише тих складових, які були встановлені відповідними наказами. Як вже зазначалося раніше премія позивачу на момент звільнення не була встановлена, а правові підстави для її зворотного врахування відсутні. Відповідні накази залишаються чинними. Отже, доводи позивача про заниження розміру компенсації є надуманими та не підтверджуються належними доказами. Наведені позивачем розрахунки середньоденного та середньомісячного заробітку є юридично неспроможними, оскільки повністю базуються на помилковому застосуванні Порядку № 100, який не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, як зазначалось раніше. Крім того, вимоги щодо перерахунку одноразової грошової допомоги при звільненні є похідними від тих самих помилкових правових підстав та вже були обґрунтовано спростовані ГУНП в Запорізькій області у попередніх частинах відзиву. Таким чином, твердження позивача про наявність у нього права на перерахунок компенсації за невикористані відпустки за правилами Порядку № 100 та врахування середнього заробітку за 12 місяців, включення до розрахунку виплат, не встановлених на день звільнення, а також перерахунок одноразової грошової допомоги, є безпідставними, такими, що суперечать вимогам чинного законодавства, та не підлягають задоволенню. З огляду на викладене, ГУНП в Запорізькій області вважає, що всі нарахування та виплати позивачу здійснені правомірно, у спосіб та в межах повноважень, визначених законодавством, а підстави для їх перегляду або перерахунку відсутні. Щодо несвоєчасного розрахунку при звільненні. У цій частині позовної заяви позивач обґрунтовує наявність у ГУНП в Запорізькій області обов`язку здійснити додаткові виплати та, як наслідок, заявляє вимоги про стягнення середнього заробітку за нібито несвоєчасний розрахунок при звільненні, посилаючись на положення трудового законодавства, зокрема статті 116–117 Кодексу законів про працю України. Разом із тим наведені доводи є безпідставними, такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права з огляду на таке. Насамперед слід зазначити, що між сторонами відсутній факт невиплати належних позивачу сум у розумінні статті 116 КЗпП України. Всі виплати, право на які у позивача існувало станом на день звільнення, були нараховані та виплачені у повному обсязі відповідно до вимог спеціального законодавства, зокрема Порядку № 260. Як уже було обґрунтовано у попередніх розділах відзиву позивач не мав права на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, премія на день звільнення йому не була встановлена у визначеному порядку та розрахунок компенсації за невикористані відпустки здійснено правомірно, виходячи з фактичного грошового забезпечення на день звільнення. Отже, відсутній сам факт існування заборгованості органу поліції перед позивачем, що є необхідною умовою для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. Крім того, доводи позивача щодо застосування до спірних правовідносин норм КЗпП України є помилковими з огляду на правову природу спірних відносин. Служба в поліції є видом публічної служби, що регулюється спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про Національну поліцію» та підзаконними нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання. Відтак, до таких правовідносин підлягає застосуванню спеціальне правове регулювання, а норми трудового законодавства можуть застосовуватись лише у випадках наявності прогалин, що відсутні у даному випадку. Питання строків та порядку виплати одноразової грошової допомоги при звільненні прямо врегульовані пунктом 8 розділу VIII Порядку № 260, яким передбачено, що така виплата здійснюється не пізніше двох місяців з дня звільнення. Зазначена норма є спеціальною та підлягає пріоритетному застосуванню. Посилання позивача на нібито «дискримінаційний» характер зазначеної норми є необґрунтованими та носять оціночний характер. Встановлення особливого порядку виплат для поліцейських зумовлене специфікою фінансування та проходження служби і не свідчить про порушення принципу рівності, оскільки поліцейські не перебувають у тотожному правовому становищі з працівниками, на яких поширюється дія КЗпП України. Окремо слід звернути увагу, що навіть у разі можливого застосування статті 117 КЗпП України, обов`язковою умовою відповідальності є наявність вини роботодавця у невиплаті належних сум. Натомість у даному випадку дії органу поліції були зумовлені виключно вимогами чинного законодавства, а спір щодо наявності та розміру відповідних виплат має правовий, а не фактичний характер. … У даному випадку ГУНП в Запорізькій області діяло добросовісно, у межах наданих повноважень та відповідно до чинного нормативного регулювання, а тому відсутні підстави вважати, що мала місце протиправна затримка розрахунку. Також безпідставними є доводи позивача щодо необхідності застосування Порядку № 100 для обчислення середнього заробітку з метою визначення розміру компенсації за затримку розрахунку, оскільки такі вимоги є похідними від помилкової позиції про наявність самої заборгованості та несвоєчасності її виплати. Крім того, наведені позивачем розрахунки є умовними та ґрунтуються на довільному включенні до складу грошового забезпечення виплат, які не підлягають врахуванню відповідно до спеціального законодавства, що вже було спростовано ГУНП в Запорізькій області. Щодо посилань позивача на практику Європейського суду з прав людини та Верховного Суду, слід зазначити, що вони застосовні за наявності правової невизначеності або прогалин у законодавстві. Натомість у даному випадку правове регулювання є чітким і однозначним, а тому підстав для застосування принципу «найбільш сприятливого тлумачення» не існує. Таким чином, твердження позивача про наявність порушення строків розрахунку при звільненні, необхідність застосування статей 116–117 КЗпП України та наявність підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки, є необґрунтованими та такими, що не підтверджуються матеріалами справи і нормами чинного законодавства. З урахуванням наведених обставин та правового аналізу встановлено, що дії ГУНП в Запорізькій області були вчинені виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України, а також спеціальним законодавством, що регулює проходження служби в поліції. Судове рішення у справі № 280/6369/25 виконано органом поліції належним чином та у повному обсязі, без виходу за межі визначеного судом способу захисту. Позивачем не доведено наявності порушеного права, яке підлягає судовому захисту, а його вимоги фактично ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм матеріального права, змішуванні публічно-службових та трудових правовідносин, а також на спробі надати зворотну дію обставинам, які виникли після прийняття оскаржуваних рішень. Спеціальне правове регулювання (Закон України «Про Національну поліцію» та Порядок № 260) є вичерпним та підлягає пріоритетному застосуванню, що виключає можливість застосування норм Кодексу законів про працю України, у тому числі щодо порядку розрахунку при звільненні та відповідальності за його нібито затримку. Фактичні обставини справи свідчать про відсутність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, відсутність підстав для встановлення та виплати премії, а також правомірність здійсненого розрахунку компенсації за невикористані відпустки. Водночас відсутній сам факт заборгованості ГУНП в Запорізькій області перед позивачем, що виключає можливість застосування будь-якої відповідальності за несвоєчасний розрахунок. Заявлені позовні вимоги спрямовані фактично на розширене тлумачення наслідків судового рішення, створення нових майнових прав поза межами закону та повторний перегляд правовідносин, які вже були врегульовані судом, що суперечить принципам правової визначеності, законності та остаточності судових рішень. Отже, позовні вимоги є необґрунтованими, такими, що не підтверджені належними доказами та не відповідають нормам чинного законодавства, у зв`язку з чим підстави для їх задоволення відсутні. …».
Відповідач проти позовної заяви заперечував.
Судом вивчено: відповідь позивача на відзив на позовну заяву; заперечення відповідача на відповідь на відзив на позовну заяву.
Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 31.03.2026 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) та без проведення судового засідання.
Розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд з`ясував наступне.
У Наказі ГУНП в Запорізькій області від 18.07.2025 за №443о/с «По особовому складу» зазначено: «… Відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» звільнити зі служби в поліції за пунктом 6 частини 1 статті 77 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) майора поліції ОСОБА_1 (0009856), інспектора відділення тактико-спеціальної підготовки батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП, з 18 липня 2025 року. На день звільнення: стаж служби в поліції - 21 рік 08 місяців 00 днів; вислуга років на пільгових умовах - 01 рік 09 місяців 21 день; страховий стаж - 07 років 09 місяців 21 день; загальний страховий стаж - 29 років 05 місяців 21 день. Виплатити компенсацію за 29 діб не використаної частини щорічної основної оплачуваної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки за 2022 рік. Виплатити компенсацію за 44 доби невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки за 2023 рік. Виплатити компенсацію за 45 діб невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки за 2024 рік. Виплатити компенсацію за 22 доби невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки за 2025 рік. Сума відшкодування вартості предметів однострою особистого користування, строк носіння (експлуатації) яких не закінчився, складає 9587 грн 20 коп. Встановити щомісячну премію за липень 2025 року у розмірі 0,00%. Підстава: наказ ГУНП від 17.07.2025 № 1271; подання командира БПОП (стрілецький) ГУНП полковника поліції Кульчитського М.Г. від 18.07.2025; довідка-розрахунок УЛМТЗ ГУНП від 16.07.2025 № 42. …».
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 20.10.2025 у справі №280/6369/25, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 16.12.2025, задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області – визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Запорізькій області №1271 від 17.07.2025 про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 ; зобов`язано Головне управління Національної поліції в Запорізькій області внести зміни до наказу Головного управління Національної поліції в Запорізькій області №443 о/с від 18.07.2025 «По особовому складу» в частині підстав звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції, а саме звільнити ОСОБА_1 за пунктом 7 частини 1 статті 77 «Про Національну поліцію» (за власним бажанням). В задоволенні решти вимог – відмовлено.
У Наказі ГУНП в Запорізькій області від 22.12.2025 за №847о/с «По особовому складу» зазначено: «… До часткової зміни пункту наказу ГУНП від 18.07.2025 № 443 о/с в частині пункту статті звільнення зі служби в поліції майора поліції ОСОБА_1 (0009856), інспектора відділення тактико-спеціальної підготовки батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП. Вважати звільненим зі служби в поліції за пунктом 7 частини 1 статті 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію», з 18 липня 2025 року. Підстава: Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20.10.2025 по справі № 280/6369/25; Постанова Третього апеляційного адміністративного суду м. Дніпро від 16.12.2025 по справі №280/6369/25. …».
У «СВІДОЦТВІ ПРО ХВОРОБУ №1232/С» від 28.07.2025, виданому Медичною (військово-лікарською) комісією Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Запорізькій області», зазначено: «… 2025 року медична (військово-лікарська) комісія ДУ «ТМО МВС України по Запорізькій області» за направленням начальника УКЗ ГУНП в Запорізькій області здійснила медичний огляд: 1. Прізвище, власне ім`я, по батькові: ОСОБА_1 . … 12. Діагноз і постанова медичної (військово-лікарської) комісії про причинний зв`язок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва): Гіперметропія високого ступеню обох очей (5.5Д;5.0Д). Складний гіперметропічний астигматизм обох очей (1.0Д;1.25Д). Пресбіопія. Початкова катаракта обох очей. Ангіопатія сітківки обох очей Гострота зору 0.1/0.1 з корекцією сф.+4.5Д цил.+0.5Д ах 134 град=1.0 на правому оці, з корекцією сф.+ 3.5Д цил.+І.ОД ах 55 град=0.9. Гіпертонічна хвороба І стадії, ступінь II Ризик II. СН стадія А. ХСН 0ст. Варикозне розширення вен нижніх кінцівок, варикоз протоків, ретикулярні вени, телеангіектазії нижніх кінцівок, СЕАРс2. Двобічний гонартроз І ст., без порушення функції суглобів. Хронічний простатит, стадія ремісії. Атеросклероз церебральних артерій. Цефалгічний астено-невротичний, церебростенічний, вегетосудинний синдроми, судинний неускладнений криз, з регресом неврологічної симптоматики, без порушення функції. Оніхомікоз стоп. Астенічний синдром. Інсомнічний синдром. Хронічна екзема, ремісія. Захворювання, ТАК, пов`язані з проходженням служби в поліції. Викривлення носової перегородки ліворуч без порушення носового дихання. Захворювання, НІ, не пов`язане зі службою в поліції. Постанова медичної (військово-лікарської) комісії щодо ступеня придатності до військової служби: на підставі статей 30в, 42в, 61в, 67в, 7б, 39г, 70г, 41в, та графи III Переліку захворювань, що перешкоджають проходженню служби в поліції, пункту Таблиці вимог до індивідуальних психофізіологічних особливостей Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС затвердженого наказом МВС України №285 від 03.04.2017, у редакції наказу МВС України №191 від 19.03.2025. Непридатний до служби в поліції. 14. Примітка: супроводу не потребує. …».
Судом досліджено всі документи, наявні у даній адміністративній справі.
При вирішенні публічно-правового спору по суті суд виходить з викладеного вище та наступного.
Згідно з ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
У ст.14 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі – КАС України) зазначено: «1. Судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. 2. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. 3. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. …».
У ст.94 Закону України «Про Національну поліцію» зазначено: «1. Поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається Кабінетом Міністрів України залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. 2. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України. …».
У п.5 розділу ІІІ «Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських», затвердженого 06.04.2016 наказом Міністерства внутрішніх справ України №260, зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 29.04.2016 за №669/28799 (надалі – «Порядок та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських»), зазначено: «5. … У разі допуску до виконання службових обов`язків за займаною посадою (якщо за результатами службового розслідування підстави прийняття рішення про відсторонення не підтвердилися) або до виконання службових повноважень (у разі закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, у зв`язку з відсутністю події або складу адміністративного правопорушення) за період, протягом якого поліцейські не виконували службові обов`язки (службові повноваження), може бути встановлена премія, на отримання якої вони втратили право у зв`язку з усуненням (відстороненням) від виконання службових обов`язків (службових повноважень). Розмір премії зазначається в наказі про скасування та не перевищує розміру, що був установлений у попередньому місяці до відсторонення.».
У п.8 розділу ІІІ «Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських» зазначено: «8. … Виплата грошової компенсації за невикористану відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до законодавства, на день звільнення зі служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. …».
Відповідно до п.6 розділу VІІІ «Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських» нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні із служби здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення, ураховуючи відповідні оклади за посадою, спеціальним званням, процентну надбавку за стаж служби в поліції, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премій, установлених наказами на день звільнення. (…).
За п.2 розділу VІІІ «Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських» поліцейським, які звільняються із служби за власним бажанням та мають календарну вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Як зазначено у п.6 розділу VІІІ «Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських», нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні із служби здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення, ураховуючи відповідні оклади за посадою, спеціальним званням, процентну надбавку за стаж служби в поліції, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премій, установлених наказами на день звільнення.
Одноразова грошова допомога при звільненні виплачується не пізніше двох місяців з дня звільнення із служби, а в разі надходження коштів пізніше цього терміну - протягом п`яти робочих днів після їх надходження в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання центрального органу управління поліцією, органів поліції, державних органів, установ та організацій, до яких відряджені (прикомандировані) поліцейські (п.8 розділу VІІІ «Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських»).
Згідно з ст.116 Кодексу законів про працю України (надалі – КЗпП України) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідно до ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Судом вивчено й інші норми права, які стосуються виниклого публічно-правового спору.
Зі змісту рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20.10.2025 у справі №280/6369/25 та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 16.12.2025 у справі №280/6369/25 ОСОБА_1 мав бажання звільнитися зі служби в поліції за власним бажанням.
За матеріалами справи, Постанова Медичної (військово-лікарської) комісії Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Запорізькій області» за №1232/С прийнята/датована 28.07.2025 – тобто, дана Постанова була прийнята/датована після того як позивач звільнився зі служби в поліції з 18.07.2025 за власним бажанням.
Позивач у період з 19.07.2025 по 28.07.2025 службу в поліції не проходив. Позивач на службі у поліції з 19.07.2025 не поновлювався.
Таким чином, суд не вбачає за можливе «визнати протиправними дії Головного управлінням Національної поліції в Запорізькій області щодо відмови у внесенні зміни до наказу 443 о/с в частині підстав звільнення позивача, а саме звільнення ОСОБА_1 за пунктом 2 частини 1 статті 77 «Про Національну поліцію» (за станом здоров`я (через хворобу) - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції)».
Враховуючи наведені та інші норми права, обставини справи, суд вважає, що позивач має право на нарахування та виплату йому відповідачем за липень 2025 року премії.
При цьому, у п.5 розділу ІІІ «Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських» зазначено, що розмір премії «не перевищує розміру, що був установлений у попередньому місяці до відсторонення», а не те, що розмір премії дорівнює розміру, що був установлений у попередньому місяці до відсторонення.
Звідси, визначення позивачем у позовній заяві за липень 2025 року премії, яку йому має виплатити відповідач, у розмірі «237,13%» – суд вважає не обґрунтованим.
В обґрунтування позовних вимог позивач послався на рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 11.04.2025 у зразковій справі №280/8933/24 (адміністративне провадження №Пз/990/14/24).
Однак, постановою Великої Палати Верховного Суду від 07.05.2026 у справі №280/8933/24 (провадження №11-216заі25) задоволено апеляційні скарги Міністерства оборони України та Військової частини НОМЕР_2 . Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11 квітня 2025 року у зразковій справі №280/8933/24 скасовано. Ухвалено нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача – Міністерство оборони України, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії відмовити. 
Судом прийнято до уваги наведене відповідачем у відзиві на позовну заяву – «… Доводи позивача про нібито «суперечність» між Порядком № 260 та Порядком № 100 є безпідставними, оскільки зазначені акти регулюють різні за своєю правовою природою відносини і не перебувають у колізії. Так само безпідставними є твердження позивача про дискримінаційний характер положень Порядку № 260. Поліцейські не перебувають у тотожному правовому становищі з працівниками, на яких поширюється дія трудового законодавства, а тому встановлення для них спеціального порядку грошового забезпечення є правомірною диференціацією правового регулювання, а не дискримінацією. …».
Разом із цим, оскільки грошове забезпечення позивача у липні 2025 року має збільшитись через нарахування та виплату позивачу премії за липень 2025 року, то відповідно має бути збільшена компенсація за 140 діб невикористаних відпусток.
Суд вважає, що оскільки позивач звільнився зі служби в поліції з 18.07.2025 за власним бажанням, то він має право на виплату йому одноразової грошової допомоги при звільненні.
Відповідачем ще не виплачена позивачу одноразова грошова допомога при звільненні та недоплата компенсації за невикористані чергові відпустки на день звільнення, а, отже, суд не вбачає за можливе визнати протиправними дії відповідача «стосовно несвоєчасної виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні та недоплати компенсації за невикористані чергові відпустки на день звільнення».
Звідси, суд не може «зобов`язати Головне управління Національної поліції в Запорізькій області виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за весь час затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні та недоплати компенсації за невикористані відпустки за кожен день затримки розрахунків з 16.12.2025 до дня постановлення рішення суду, із розрахунку 4328,66 грн., середньоденного заробітку, виходячи з грошового забезпечення за два місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата».
Передбачений ст.117 КЗпП України «день фактичного розрахунку» у даній адміністративній справі ще не настав. На майбутнє суд не може вирішувати спір.
У ст.19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Як зазначено у ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням з`ясованих обставин, досліджених матеріалів справи суд приходить до висновку, що позовна заява позивача підлягає частковому задоволенню. Доводи позивача та відповідача частково не приймаються судом до уваги виходячи з вище зазначеного.
Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч.1 ст.132 КАС України).
Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (ч.1 ст.143 КАС України).
Позивач звільнений від сплати судового збору, інші судові витрати по справі відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9, 77, 132, 139, 143, 243-246 КАС України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області (вул.Апухтіна Дмитра, буд.29, м.Запоріжжя, Запорізька область, 69005; код ЄДРПОУ 40108688) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управлінням Національної поліції в Запорізькій області щодо відмови встановлення ОСОБА_1 премії за липень 2025 року.
Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Запорізькій області встановити ОСОБА_1 премію за липень 2025 року.
Визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Запорізькій області стосовно відмови ОСОБА_1 у донарахуванні та виплаті компенсації за невикористані 140 діб відпусток.
Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Запорізькій області донарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за 140 діб невикористаних відпусток, з урахуванням частково виплачених раніше сум.
Визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Запорізькій області стосовно відмови ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні.
Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Запорізькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні за 21 рік служби в поліції із розрахунку 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, ураховуючи відповідні оклади за посадою, спеціальним званням, процентну надбавку за стаж служби в поліції, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, установлених наказами на день звільнення.
В іншій частині позовної заяви – відмовити.
У стягненні на користь позивача судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено 26.05.2026. 

Суддя О.О. Прасов