ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 червня 2026 року
м. Київ
справа № 990/417/25
провадження № 11-79заі26
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача Губської О. А.,
суддів Банаська О. О., Білоконь О. В., Булейко О. Л., Гімона М. М., Ємця А. А., Короля В. В., Кривенди О. В., Мазура М. В., Мартинюк Н. М., Погрібного С. О., Стефанів Н. С., Стрелець Т. Г., Тітова М. Ю., Ткача І. В., Уркевича В. Ю.
розглянула в порядку письмового провадження справу № 990/417/25 за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним і скасування рішення, провадження у якій відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 04 лютого 2026 року (судді Желєзний І. В., Білак М. В., Єресько Л. О., Загороднюк А. Г., Соколов В. М.), та
ВСТАНОВИЛА:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
1. У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду як до суду першої інстанції із позовною заявою до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС України, Комісія), у якій просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення ВККС України від 04 серпня 2025 року № 246/ас-25 про визнання її такою, що не підтвердила здатність здійснювати правосуддя в апеляційному господарському суді;
- зобов`язати відповідача повторно розглянути питання щодо підтвердження здатності позивача здійснювати правосуддя в апеляційному господарському суді з урахуванням висновків Верховного Суду за результатом розгляду позову.
2. На обґрунтування позовних вимог зазначила, що рішення Комісії від 04 серпня 2025 року № 246/ас-25 не містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення або мотивів, з яких ВККС України дійшла відповідних висновків. До того ж оскаржуване рішення Комісії не відповідає критеріям обґрунтованості, визначеним статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), що є самостійною та достатньою підставою для визнання його протиправним і скасування.
3.  ОСОБА_1 вважає, що висновок Комісії про відсутність підтвердження законності отриманих доходів є суперечливим і вочевидь не відповідає вимогам закону та дослідженій ВККС України інформації. Визначення Комісією відсутності об`єктивного підтвердження законності факту отримання кандидатом у 2016-2019 роках доходу від ПрАТ «Балцем» (ПАТ «Євроцемент-Україна») та ДП «Краматорський завод «Пушка» не ґрунтується на жодній нормі закону.
4. Натомість позивачка зазначила, що з отриманого доходу ОСОБА_1 було сплачено податок, загалом за період з 2016-2024 рік єдиного податку 1 163 959 грн 92 коп., а єдиного соціального внеску - 108 608 грн 06 коп. Крім того, стосовно ОСОБА_1 було проведено камеральну податкову перевірку, і щодо взаємовідносин із клієнтами не було жодних зауважень. Отже, доходи обліковані та з доходів сплачено податки. Ні податковим органом, ні ПрАТ «Балцем» (ПАТ «Євроцемент-Україна») та ДП «Краматорський завод «Пушка» не ставились під сумнів і не оскаржувалися правочини з ОСОБА_1 . Немає жодної інформації, яка б давала обґрунтований сумнів щодо правомірності отримання доходів від ПрАТ «Балцем» (ПАТ «Євроцемент-Україна») та ДП «Краматорський завод «Пушка». Законність джерела походження доходу не спростовується жодною фактичною обставиною.
5.  ОСОБА_1 указала, що її дії були спрямовані на набуття доходу / грошових коштів, що не суперечило вимогам законодавства, правилам професійної етики та було добросовісним. Вартість об`єктів цивільних прав (транспортних засобів, грошових накопичень), набутих ОСОБА_1 , відповідало розміру доходів, отриманих із законних джерел у періоди, в яких відбувалась співпраця з ПрАТ «Балцем» (ПАТ «Євроцемент-Україна») та ДП «Краматорський завод «Пушка». При цьому жодних безоплатних, безтоварних операцій не встановлено, жодних фактів приховування отримання доходу так само не встановлено. Підстави та порядок набуття доходу ОСОБА_1 не мають очевидних ознак невідповідності вимогам законодавства, повністю відповідають вимогам податкового законодавства та правилам бухгалтерського обліку.
6. На переконання позивачки, під час здійснення підприємницької діяльності в 2016-2019 роках та надалі ОСОБА_1 дотримано вимоги антикорупційного законодавства, законодавства про оцінку та оціночну діяльність, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, податкового законодавства, нормативних актів Національного банку України, інших нормативно правових актів.
7.  ОСОБА_1 також зазначила, що в рішенні ВККС України не зазначено, яким самим показникам професійної етики та доброчесності не відповідає кандидат та згідно з якими нормами права, положеннями та духом якого закону визначається обов`язок, зміст, обсяг достатніх, вагомих та чітких обґрунтованих пояснень. Тобто, якими нормами права обґрунтовується достатність, вагомість, чіткість та обґрунтованість пояснень джерела походження доходу та всупереч яким нормам права ОСОБА_1 отримала доходи з 2016 року. Зі змісту рішення Комісії залишились незрозумілими критерії, за якими ВККС України оцінювала законність джерела походження доходу, достатність, вагомість і обґрунтованість пояснень.
8. Водночас ОСОБА_1 надавала пояснення і документи на підтвердження не просто підстав отримання доходів, а й змісту правової допомоги (наскільки це було етично і наскільки законним було вимагати розкриття адвокатської таємниці з боку членів Комісії, що має бути предметом окремого розгляду). Кандидат жодного разу не відмовилась від надання відповіді та намагалась повно і в межах дотримання адвокатської таємниці надати відповідь й документальне підтвердження. Інших фактичних обставин у судових рішеннях, актах податкової перевірки тощо, які б давали сумнів в законності отриманих доходів, немає. На думку позивачки, законна підприємницька діяльність, діяльність адвоката, незважаючи на розмір гонорару / доходу, не може вважатися порушенням етики і неприпустимою поведінкою у професійному житті.
Установлені судом першої інстанції обставини справи
9. ВККС України рішенням від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 (зі змінами) оголосила конкурс на зайняття 550 вакантних посад суддів в апеляційних судах, з яких в апеляційних господарських судах - 58.
10.  ОСОБА_1 звернулася до ВККС України із заявою про участь у вказаному конкурсі як особа, яка відповідає вимогам, визначеним пунктом 3 частини першої статті 28 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII), тобто має досвід професійної діяльності адвоката, в тому числі щодо здійснення представництва в суді та/або захисту від кримінального обвинуваченн, щонайменше сім років.
11. Рішенням Комісії від 04 березня 2024 року № 84/ас-24 ОСОБА_1 допущено до проходження кваліфікаційного оцінювання та участі в Конкурсі.
12. ВККС України рішенням від 19 червня 2024 року № 184/зп-24 призначено кваліфікаційне оцінювання в межах конкурсу на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних господарських судах 159 кандидатів, в тому числі ОСОБА_1 .
13. Рішенням Комісії від 19 березня 2025 року № 56/зп-25 затверджено загальні результати першого етапу «Складання кваліфікаційного іспиту» кваліфікаційного оцінювання кандидатів на посади суддів апеляційних господарських судів у межах конкурсу, за результатами якого ОСОБА_1 отримала 354,8 бала.
14. Цим же рішенням до другого етапу кваліфікаційного оцінювання «Дослідження досьє та проведення співбесіди» допущено 83 кандидатів на посади суддів апеляційних господарських судів, які успішно склали кваліфікаційний іспит, зокрема ОСОБА_1 . Крім того, встановлено, що другий етап кваліфікаційного оцінювання кандидатів на посади суддів апеляційних господарських судів у межах конкурсу, проводиться Комісією у складі її Другої палати.
15. Протоколом повторного розподілу між членами ВККС України від 20 березня 2025 року доповідачем за результатами розгляду матеріалів кандидата на посаду судді апеляційного господарського суду ОСОБА_1. визначено члена Комісії Луганського В. І.
16. 11 квітня 2025 року Комісія звернулась до кандидатів на посади суддів апеляційних господарських судів з листом № 21-2600/25, у якому запропоновано надати для долучення до досьє та оцінювання під час співбесіди пояснення та докази (за наявності), які, на думку кандидата, підтверджують його відповідність критеріям особистої та соціальної компетентності, за відповідною формою.
17. 22 квітня 2025 року ОСОБА_1 надіслала до ВККС України відповідні пояснення.
18. 26 червня 2025 року на адресу Комісії надійшов висновок Громадської ради доброчесності (далі - ГРД) про невідповідність кандидата на посаду судді    ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики, затверджений 25 червня 2025 року.
ГРД указала, що відповідно до декларацій кандидата на посаду судді за 2022-2024 роки та відомостей з Державного реєстру речових прав 15 липня 2015 року за договором купівлі-продажу ОСОБА_1 набула право власності на домоволодіння площею 200 кв. м та земельну ділянку площею 1000 кв. м, розташовані у м. Харкові, вартістю 2 101 700 грн (близько 96 000 дол. США) та 38 000 грн відповідно. Частка кандидата на посаду судді в домоволодінні та земельній ділянці становила 1/2.
Згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків доходи кандидата на посаду судді з першого кварталу 2001 року до третього кварталу 2015 року становили лише 98 133 грн, включаючи сплачені податки та витрати на звичайну життєдіяльність кандидата на посаду судді за 14 років.
За висновками ГДР, у кандидата на посаду судді не було коштів для придбання цього домоволодіння.
ГРД також зазначила, що згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав мати кандидата ОСОБА_2 23 липня 2021 року за договором купівлі-продажу набула право власності на квартиру, яка розташована у м. Харкові, загальною площею 37,9 кв. м вартістю 401 740 грн, а 27 липня 2021 року за договором купівлі-продажу набула право власності на квартиру, яка розташована у м. Харкові, загальною площею 31,9 кв. м вартістю 1 039 115 грн. При цьому сукупний дохід матері кандидата за 1999-2020 роки становить близько 370 000 грн, включаючи податки та витрати на звичайну життєдіяльність.
Додатково ГРД надала Комісії інформацію, яка сама по собі не стала підставою для висновку, однак потребувала пояснень з боку кандидата.
Так, ГРД указала, що відповідно до декларацій кандидата на посаду судді за 2022- 2024 роки ОСОБА_1 15 лютого 2020 року набула право власності на: легковий автомобіль BMW Х6 2021 року випуску вартістю 3 084 355 грн (що за курсом НБУ становило 110 948 дол. США); легковий автомобіль LEXUS RX350 2015 року випуску вартістю 512 540 грн. При цьому ринкова вартість автомобіля LEXUS RX350 2015 року випуску навіть станом на 2025 рік становить більше 20 000 дол. США. Крім цього, згідно з декларацією ОСОБА_1 04 вересня 2024 року набула право безоплатного користування легковим автомобілем TOYOTA LAND CRUISER 2023 року випуску вартістю 3 523 738 грн, власником якого є її чоловік ОСОБА_3 .
Також кандидат на посаду судді як самозайнята особа задекларувала кошти від ПрАТ «Краматорський цементний завод - «Пушка» у розмірі 1 200 000 грн та 3 697 397 грн, виплачені у 2016 році, від ПрАТ «Балцем» у розмірі 4 500 000 грн, виплачені у 2017 році, та 3 998 068 грн, виплачені у 2019 році. При цьому виплати від інших компаній становили від 617 до 60 000 грн.
На переконання ГРД, на думку розсудливого спостерігача, легальність походження цих коштів викликає обґрунтовані сумніви.
19. Стосовно доводів, зазначених у висновку ГРД, ОСОБА_1 надала письмові та усні пояснення.
20. Комісією у складі Другої палати 01 липня 2025 року проведено співбесіду з ОСОБА_1 , під час якої обговорено результати дослідження досьє, відповідність кандидата показникам критеріїв особистої і соціальної компетентності, а також критеріїв доброчесності та професійної етики.
21. Рішенням Комісії у складі Другої палати від 01 липня 2025 року № 139/ас-25 визначено, що за результатами проходження процедури кваліфікаційного оцінювання кандидат на посаду судді апеляційного господарського суду    ОСОБА_1 набрала 737,8 бала. Цим же рішенням відповідно до частини першої статті 88 Закону № 1402-VIII, у зв`язку з наявністю висновку ГРД, питання про підтвердження здатності ОСОБА_1 здійснювати правосуддя в апеляційному господарському суді винесено на розгляд Комісії у пленарному складі.
22. 01 серпня 2025 року ВККС України в пленарному складі рішенням № 246/ас-25 визнано ОСОБА_1 такою, що не підтвердила здатність здійснювати правосуддя в апеляційному господарському суді. «За» визнання кандидата ОСОБА_1 такою, що підтвердила здатність здійснювати правосуддя, проголосував один член Комісії, «Проти» - дев`ять членів Комісії.
23. Вважаючи протиправним указане рішення ВККС України, ОСОБА_1 звернулася до суду із цим позовом.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
24. Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду рішенням від 04 лютого 2026 року в задоволенні позову відмовив.
25. Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що спірне рішення прийнято ВККС на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством, підстав для визнання протиправним і скасування вказаного рішення немає.
26. Відхиляючи довід позивача, що під час співбесіди на неї здійснювався психологічний тиск, вона була схвильована і не зрозуміла питання щодо співвідношення понять права і закону, суд першої інстанції зауважив, що засідання Комісії побудовані за принципом «питання - відповідь», тобто члени Комісії ставлять запитання, на які кандидат на посаду судді надає відповіді. Оцінка наданих кандидатом відповідей здійснюється з урахуванням внутрішнього переконання кожного члена Комісії. При цьому відсутність в оскаржуваному рішенні Комісії покликання на певні обставини не свідчить про те, що вказані обставини не були враховані під час ухвалення рішення.
27. Стосовно висновків ВККС про непідтвердження законності факту отримання кандидатом у 2016-2019 роках доходу від ПрАТ «Балцем» (ПАТ «Євроцемент-Україна») та ДП «Краматорський завод «Пушка» Касаційний адміністративний суд зазначив, що Комісія, оцінивши сукупність встановлених обставин (зокрема, характер й обсяг надання юридичних послуг ПрАТ «Балцем» (ПАТ «Євроцемент-Україна») та ДП «Краматорський завод «Пушка», підтвердження отримання винагороди від цих підприємств, пояснення позивачки щодо цих обставин, а також ступінь їхньої переконливості та документального підтвердження), дійшла вмотивованого висновку про наявність обґрунтованих сумнівів у відповідності позивачки критерію доброчесності. Цей висновок базується саме на морально-етичній оцінці поведінки кандидата, яка відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду належить до виняткової компетенції Комісії.
28. Суд вказав, що зазначені позивачкою доводи про нібито «формальну законність» її дій не спростовують права Комісії розцінювати ці самі дії як такі, що не відповідають суспільним очікуванням від особи, яка претендує стати суддею, і не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення.
29. Касаційний адміністративний суд також звернув увагу, що Комісія правомірно дійшла висновку, що пояснення позивачки не є переконливими, а встановлені обставини свідчать про поведінку, несумісну з високими морально-етичними стандартами, що пред`являються до судді. Жодне з наведених позивачкою заперечень - ні щодо «формальної законності» правочинів із ПрАТ «Балцем» (ПАТ «Євроцемент - Україна») та ДП «Краматорський завод «Пушка», ні щодо «неможливості надати докази з банківських установ щодо руху коштів в межах рахунку» - не спростовує наявності обґрунтованого сумніву в її доброчесності.
30. Отже, висновок Комісії щодо отримання занадто великої винагороди за надання юридичних послуг ПрАТ «Балцем» (ПАТ «Євроцемент-Україна») та ДП «Краматорський завод «Пушка», а також відсутність об`єктивного підтвердження законності факту отримання кандидатом у 2016-2019 роках доходу від цих підприємств, на переконання суду першої інстанції, є достатньо вмотивованим, обґрунтованим і відповідає критеріям, визначеним законом та усталеною практикою Великої Палати Верховного Суду. Доводи позивачки про нібито неправильну оцінку цих обставин Верховний Суд відхиляє як такі, що зводяться до спроби перегляду судом морально-етичної оцінки, яка належить до виняткової компетенції ВККС України.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги 
31. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, вважаючи його незаконним, необґрунтованим і таким, що не відповідає вимогам процесуального закону та містить неправильно застосовані норми матеріального права,    ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 04 лютого 2026 року та ухвалити нове, яким позов задовольнити.
32. На обґрунтування апеляційної скарги скаржниця зазначає, що висновки суду першої інстанції та Комісії не відповідають фактичним обставинам справи, не підтверджені належними доказами, ґрунтуються на припущеннях та суб`єктивних оцінках, а також мають дискримінаційний характер за ознакою майнового стану.
33. Позивачка вказує, що ні Комісією, ні судом не встановлено жодного факту незаконності джерел походження її доходів, недоброчесної поведінки чи порушення нею правил професійної етики. За її твердженням, єдиною підставою для виникнення сумнівів у відповідності критеріям доброчесності став значний розмір отриманих нею доходів від адвокатської та підприємницької діяльності, що саме по собі не може свідчити про незаконність таких доходів або про невідповідність кандидата критеріям професійної етики та доброчесності.
34. Скаржниця наголошує, що законодавством України не встановлено будь-яких обмежень щодо розміру гонорару адвоката чи доходу фізичної особи - підприємця, а тому висновки Комісії та суду про «надмірність» отриманих доходів є оціночними судженнями, які не мають нормативного підґрунтя. На думку апелянтки, фактично її було усунуто від участі у конкурсі через високий рівень доходів, що суперечить принципу недискримінації, закріпленому, зокрема, у міжнародних стандартах незалежності судової влади.
35.  ОСОБА_1 зазначає, що здійснювала підприємницьку діяльність як фізична особа - підприємець з 2016 року та адвокатську діяльність з грудня 2016 року, при цьому основним видом її діяльності була діяльність у сфері права.
Отримані доходи були офіційно задекларовані, з них сплачено податки та єдиний соціальний внесок, а самі доходи не оспорювалися ані податковими органами, ані контрагентами, зокрема ПрАТ «Балцем» (ПАТ «Євроцемент-Україна») та ДП «Краматорський завод «Пушка». Також скаржниця посилається на результати проведеної щодо неї камеральної податкової перевірки, за наслідками якої порушень не встановлено.
36. Крім того, позивачка вказує, що до Комісії та суду були подані документи, які підтверджують реальність здійснення нею адвокатської та підприємницької діяльності, зокрема договори, процесуальні документи, акти виконаних робіт, матеріали судових справ, податкові декларації та інші документи. Однак, на її переконання, суд першої інстанції не надав належної оцінки цим доказам, фактично проігнорувавши доводи позивачки щодо законності джерел її доходів.
37. Скаржниця також звертає увагу на те, що Комісія вимагала від неї надання документів за 2016-2019 роки, незважаючи на те, що строки зберігання відповідної документації, передбачені податковим законодавством, на момент проведення оцінювання вже спливли. У зв`язку із цим вважає неправомірним покладення на неї негативних наслідків через ненадання документів, які вона не була зобов`язана зберігати.
38. На думку скаржниці, Комісія та суд фактично відступили від принципу презумпції доброчесності кандидата на посаду судді та необґрунтовано переклали на неї обов`язок доведення законності походження доходів за відсутності будь-яких доказів протиправності її дій. При цьому, як зазначає скаржниця, жодних актів податкових перевірок, податкових повідомлень-рішень, вироків суду чи інших офіційних документів, які б свідчили про порушення нею податкового, антикорупційного або іншого законодавства, матеріали справи не містять.
39. Позивачка також стверджує, що рішення Комісії є внутрішньо суперечливим та немотивованим. Зокрема, вона звертає увагу на те, що під час співбесіди за показником доброчесності їй було виставлено максимальний бал, однак у подальшому пленарний склад Комісії дійшов протилежного висновку, не змінивши кількості балів та не навівши нового аналізу чи додаткових обставин, які б обґрунтовували зміну оцінки. На думку скаржниці, це свідчить про непослідовність, суб`єктивність та відсутність належної мотивації у рішенні Комісії.
40. Окремо позивачка зазначає, що рішення Комісії ґрунтується на пункті 17 Єдиних показників для оцінки доброчесності та професійної етики судді (кандидата на посаду судді), який стосується дотримання етичних норм та бездоганної поведінки у професійній діяльності та особистому житті. Водночас, за її твердженням, жодної із обставин, передбачених цим пунктом, Комісія не встановила. Скаржниця наголошує, що не притягувалась до дисциплінарної чи іншої юридичної відповідальності, не порушувала правил професійної етики, не мала податкової заборгованості, не використовувала посадове становище у власних інтересах та дотримувалась вимог законодавства.
41. Також скаржниця посилається на положення національного законодавства, міжнародні стандарти незалежності судової влади, практику Конституційного Суду України, Великої Палати Верховного Суду та Європейського суду з прав людини щодо необхідності належного мотивування рішень суб`єктів владних повноважень, недопустимості свавільного здійснення дискреційних повноважень та обов`язку суду перевіряти обґрунтованість рішень адміністративних органів.
42. На переконання скаржниці, оскаржуване рішення Комісії не відповідає критеріям обґрунтованості, визначеним статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки не містить належної оцінки наданих нею пояснень та доказів, не встановлює конкретних фактів порушення вимог професійної етики чи незаконності доходів, а висновки про її невідповідність критеріям доброчесності ґрунтуються виключно на припущеннях та суб`єктивному сприйнятті розміру отриманих доходів.
43. У зв`язку з наведеним ОСОБА_1 вважає, що суд першої інстанції безпідставно погодився з рішенням Комісії та не забезпечив належного судового контролю за реалізацією нею дискреційних повноважень, унаслідок чого дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову.
Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу
44. У відзиві на апеляційну скаргу ВККС посилається на те, що доводи позивачки зводяться до незгоди з мотивами, з яких Касаційний адміністративний суд дійшов відповідних висновків, відмовляючи в задоволенні позову. Зазначає, що основні аргументи апеляційної скарги здебільшого повторюють доводи, наведені у позовній заяві, та не містять посилань на порушення судом норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
45. Комісія вказує, що підставою для ухвалення спірного рішення стали обґрунтовані сумніви щодо відповідності ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики, зокрема у зв`язку з отриманням нею значних доходів від надання юридичних послуг та ненаданням достатніх документальних підтверджень законності їх походження й відповідності обсягу наданих послуг.
46. Відповідач наголошує, що під час оцінювання кандидатів на посаду судді саме на кандидата покладається обов`язок надати повну та переконливу інформацію щодо своєї доброчесності, а презумпція відповідності критеріям доброчесності є спростовною. При цьому Комісія зазначає, що оцінка доброчесності має морально-етичний характер і належить до її дискреційних повноважень.
47. У відзиві також зазначено, що навіть формально законні дії кандидата можуть бути оцінені як такі, що не відповідають високим стандартам доброчесності та суспільним очікуванням від особи, яка претендує на посаду судді. Комісія посилається на Бангалорські принципи поведінки суддів, Кодекс суддівської етики та практику Верховного Суду щодо необхідності дотримання суддями найвищих стандартів поведінки та прозорості походження доходів і майна.
48. Крім того, відповідач заперечує доводи апелянтки про ненадання оцінки її поясненням та доказам, зазначаючи, що всі подані матеріали були досліджені, однак не спростували обґрунтованих сумнівів щодо її доброчесності.
49. На думку Комісії, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, надав належну оцінку доказам та дійшов обґрунтованого висновку про правомірність спірного рішення, ухваленого в межах дискреційних повноважень відповідача та відповідно до вимог законодавства.
50. З огляду на викладене відповідач стверджує, що Комісія обґрунтовано прийняла спірне рішення. У зв`язку із цим просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Рух апеляційної скарги
51. Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 04 березня 2026 року відкрила апеляційне провадження в цій справі. 
52. Ухвалою від 08 квітня 2026 року Велика Палата Верховного Суду призначила справу до розгляду в порядку письмового провадження без виклику учасників справи на 04 червня 2026 року.
ПОЗИЦІЯ ВЕЛИКОЇ ПАЛАТИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Норми права, які регулюють спірні правовідносини, та висновки Великої Палати Верховного Суду щодо їх застосування у цій справі
53. Відповідно до статті 128 Конституції України призначення на посаду судді здійснюється за конкурсом, крім випадків, визначених законом.
54. Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначає Закон № 1402-VIII.
55. Частина перша статті 28 Закону № 1402-VIII (тут і далі - у редакції на час виникнення спірних правовідносин) встановлює, що суддею апеляційного суду може бути особа, яка відповідає вимогам до кандидатів на посаду судді, за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердила здатність здійснювати правосуддя в апеляційному суді, а також відповідає одній із таких вимог:
1) має стаж роботи на посаді судді не менше п`яти років;
2) має науковий ступінь у сфері права та стаж наукової роботи у сфері права щонайменше сім років;
3) має досвід професійної діяльності адвоката, в тому числі щодо здійснення представництва в суді та/або захисту від кримінального обвинувачення щонайменше сім років;
4) має сукупний стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) відповідно до вимог, визначених пунктами 1-3 цієї частини, щонайменше сім років.
56. Згідно із частиною першою статті 92 Закону № 1402-VIII ВККС є державним колегіальним органом суддівського врядування, який на постійній основі діє у системі правосуддя України. 
Статтею 93 Закону № 1402-VIII визначено повноваження ВККС, до яких згідно з пунктами 2, 3, 7, 10 частини першої цієї статті належать: проведення добору кандидатів для призначення на посаду судді, у тому числі організація проведення щодо них спеціальної перевірки відповідно до закону та прийняття кваліфікаційного іспиту; внесення до Вищої ради правосуддя рекомендації про призначення кандидата на посаду судді; проведення кваліфікаційного оцінювання; здійснення інших повноважень, визначених законом. 
57. 30 грудня 2023 року набрав чинності Закон № 3511-IX, яким внесено зміни до Закону № 1402-VIII, зокрема викладено в новій редакції розділ IV «Порядок зайняття посади судді» та доповнено пунктами 57-61 розділ XII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.
Так, за змістом пункту 57-1 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII ВККС завершує конкурс на зайняття вакантних посад суддів апеляційних судів, оголошений рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23, за правилами, які діють після набрання чинності Законом України від 09 грудня 2023 року «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедур суддівської кар`єри» № 3511-IX. ВККС проводить кваліфікаційний іспит в межах конкурсу, передбаченого цим пунктом, за правилами, які діють після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо особливостей складання кваліфікаційного іспиту.
58. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 79-2 Закону № 1402-VIII ВККС проводить конкурс на зайняття вакантних посад суддів апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду чи суддів Верховного Суду - на основі рейтингу кандидатів за результатами кваліфікаційного оцінювання та з урахуванням особливостей, передбачених статтею 79-3 цього Закону.
59. Відповідно до частини другої статті 79-3 Закону № 1402-VIII у конкурсі на зайняття вакантної посади судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду може брати участь особа, яка відповідає вимогам до кандидата на посаду судді, за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердила здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді та з відповідною спеціалізацією, а також відповідає одній із вимог, визначених частиною першою статті 28 (для апеляційного суду), частиною першою чи другою статті 33 (для вищого спеціалізованого суду) цього Закону.
60. Частина перша статті 83 Закону № 1402-VIII встановлює, що кваліфікаційне оцінювання проводиться ВККС з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями.
Критеріями кваліфікаційного оцінювання є: 1) компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо); 2) професійна етика; 3) доброчесність (частина друга статті 83 Закону № 1402-VIII).
Порядок та методологія кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення затверджуються Вищою кваліфікаційною комісією суддів України (частина п`ята статті 83 Закону № 1402-VIII).
61. Частина перша статті 85 Закону № 1402-VIII встановлює, що кваліфікаційне оцінювання включає такі етапи: 1) складання кваліфікаційного іспиту; 2) дослідження досьє та проведення співбесіди.
62. За правилами частини першої статті 88 Закону № 1402-VIII ВККС ухвалює мотивоване рішення про підтвердження або непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді.
Суддя (кандидат на посаду судді), який не згодний із рішенням ВККС щодо його кваліфікаційного оцінювання, може оскаржити це рішення в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України (частина друга статті 88 Закону № 1402-VIII).
63. Відповідно до частини третьої статті 88 Закону № 1402-VIII рішення ВККС, ухвалене за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав:
1) склад членів ВККС, який провів кваліфікаційне оцінювання, не мав повноважень його проводити;
2) рішення не підписано будь-ким із складу членів ВККС, який провів кваліфікаційне оцінювання;
3) суддя (кандидат на посаду судді) не був належним чином повідомлений про проведення кваліфікаційного оцінювання - якщо було ухвалено рішення про непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді з підстав неявки для проходження кваліфікаційного оцінювання;
4) рішення не містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення або мотивів, з яких Комісія дійшла відповідних висновків.
64. Частина восьма статті 101 Закону № 1402-VIII передбачає, що рішення ВККС можуть бути оскаржені до суду з підстав, установлених цим Законом.
65. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що рішення ВККС про непідтвердження здатності кандидата на посаду судді здійснювати правосуддя у відповідному суді з моменту його ухвалення спричиняє негативні наслідки для такого кандидата, адже припиняє його участь у конкурсі на цю посаду. Відповідно, таке рішення підлягає оскарженню на підставі статті 88 Закону № 1402-VIII та в порядку, передбаченому КАС України.
66. Велика Палата Верховного Суду не встановила обставин чи підстав для скасування спірного рішення, визначених пунктами 1-3 частини третьої статті 88 Закону № 1402-VIII. Водночас оскаржуване рішення з урахуванням доводів позивача у цій справі потребувало всебічної оцінки судом на предмет його відповідності вимогам пункту 4 частини третьої статті 88 Закону № 1402-VIII.
Оцінка висновків суду, рішення якого переглядається, та аргументів учасників справи
Щодо меж дискреції ВККС
67. Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
68. Отже, судовий контроль за реалізацією суб`єктами владних повноважень їхніх повноважень здійснюється за визначеними частиною другою статті 2 КАС України критеріями, зокрема, чи діяли вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; чи були враховані усі обставини, що мають значення для прийняття рішення; чи ухвалене таке рішення неупереджено, добросовісно, розсудливо.
69. Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала, що ВККС відповідно до свого статусу, повноважень, встановленого законом порядку, мети і завдань, які перед нею стоять, вільна у виборі будь-яких підстав і, керуючись власною оцінкою цих підстав, вправі засумніватися у відповідності кандидата на посаду судді критеріям та умовам, за яких можливе внесення рекомендації про призначення на посаду судді.
70. Велика Палата Верховного Суду також вважає за необхідне нагадати, що завдання ВККС у рамках процедури конкурсного призначення на посаду судді апеляційного суду полягає в тому, щоб сформувати професійний суддівський корпус, який, здійснюючи правосуддя іменем України, має також утверджувати довіру до судової влади. Іншими словами, посада судді передбачає не тільки високий професійний рівень особи, яка займає цю посаду чи претендує на її зайняття, але також відповідні особистісні якості, які необхідні для виконання професійних обов`язків на цій посаді, адже здійснення правосуддя, як і його сприйняття (розуміння таким) у соціумі, вимагає передовсім від «носія» (представника) судової влади (як і від того / тих, хто претендує(-ють) ним / ними стати) дотримуватися гідної поведінки не лише в межах професійної роботи, але й повсякчас, що таким чином має сприяти утвердженню у суспільстві та державі авторитету судової влади та верховенства права.
71. У постанові від 14 листопада 2024 року у справі № 990/71/24 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що межі дискреції ВККС щодо вирішення питання про внесення рекомендацій до Вищої ради правосуддя про призначення кандидата на посаду судді не можуть бути неосяжними та повинні підлягати зовнішньому публічному контролю. Процес розгляду Комісією цього питання, як і ухвалене за результатом цього процесу рішення, мають бути зрозумілими як кандидату на посаду судді, стосовно якого розглядалося питання, так і незалежному сторонньому спостерігачеві. 
Обсяг і ступінь мотивації рішення залежить від конкретних обставин, які були предметом розгляду, але у будь-якому випадку мають показувати, наприклад, що доводи / пояснення кандидата на посаду судді взято до уваги, і, що важливо, давати розуміння, чому і чим керувалася Комісія, коли оцінювала цього кандидата. 
72. У постанові від 18 квітня 2024 року № 9901/110/19 Велика Палата Верховного Суду підкреслила, що судовий контроль щодо дискреційних повноважень Комісії надати оцінку кандидату на посаду судді на предмет його відповідності встановленим законом критеріям компетентності, професійної етики та доброчесності згідно з положеннями частини другої статті 2 КАС України покликаний забезпечити, щоб ці повноваження були використані відповідно до мети, з якою вони були надані, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом (запобігаючи всім формам дискримінації), пропорційно (зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване прийняте Комісією рішення за результатами кваліфікаційного оцінювання). Іншими словами, суд повинен забезпечити, щоб реалізація ВККС дискреційних повноважень при проведенні кваліфікаційного оцінювання не була свавільною. Повноваження членів Комісії оцінювати певні факти як такі, що узгоджуються чи ні з поняттям доброчесності, є виключними. Ніхто інший, окрім Комісії, не має повноважень оцінювати доброчесність кандидата на посаду судді.
Щодо врахування та оцінки Комісією наданих позивачем документів під час оцінки показників критеріїв кваліфікаційного оцінювання
73. Зі змісту спірного рішення слідує, що Комісія встановила невідповідність ОСОБА_1 критеріямпрофесійної етики та доброчесності. Слід зазначити, що така невідповідність є самостійною підставою для визнання кандидата таким, що не підтвердив здатності здійснювати правосуддя в апеляційному адміністративному суді.
74. Здійснюючи судовий контроль за відповідністю висновків ВККС [у частині оцінки показників критеріїв кваліфікаційного оцінювання та врахування Комісією наданих позивачем пояснень і документів]вимогам статті 2 КАС України та вирішуючи у зв`язку із цим друге ключове у цій справі питання, Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що перегляд рішення суду першої інстанції в цій частині здійснюється з урахуванням приписів частини першої статті 308 КАС України.
75. Згідно з пунктами 5.8-5.10, 5.12 Положення № 20/зп-25 критерії доброчесності та професійної етики оцінюються в 300 балів. Комісія керується презумпцією, відповідно до якої суддя (кандидат на посаду судді) відповідає критеріям доброчесності та професійної етики. Ця презумпція є спростовною, а рівень такої відповідності підлягає з`ясуванню під час кваліфікаційного оцінювання судді (кандидата на посаду судді). Суддя (кандидат на посаду судді) не відповідає критеріям доброчесності та професійної етики у разі встановлення невідповідності або наявності обґрунтованого сумніву в його відповідності хоча б одному показнику, визначеному пунктом 2.13 цього Положення. Такий суддя (кандидат на посаду судді) припиняє участь у кваліфікаційному оцінюванні та визнається таким, що не підтвердив здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді. Кількість балів за результатами оцінювання відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям доброчесності та професійної етики може бути знижена на 15 балів за кожне виявлене порушення (одне суттєве або декілька менш суттєвих) правил та/або норм. Суддя (кандидат на посаду судді) не відповідає критеріям доброчесності та професійної етики, якщо остаточна кількість набраних ним балів є меншою 225.
76. Зі змісту оскаржуваного рішення слідує, що кандидат не відповідає критеріям професійної етики та доброчесності за показником «законність джерел походження майна, відповідність рівня життя судді (кандидата на посаду судді) або членів його сім`ї задекларованим доходам, відповідність способу життя судді (кандидата на посаду судді) його статусу», що зумовлене відсутністю об`єктивного підтвердження законності факту отримання кандидатом у 2016 - 2019 роках доходу від ПрАТ «Балцем» (ПАТ «Євроцемент - Україна») та ДП «Краматорський завод «Пушка». ВККС встановила, що джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи, наявних в матеріалах досьє кандидата, ОСОБА_1 отримала: у ІІІ кварталі 2016 року - 1 200 000 грн від ПрАТ «Краматорський завод «Пушка», у ІVкварталі 2016 року - 3 697 397, 22 грн від ПрАТ «Краматорський завод «Пушка», у І кварталі 2017 року - 4 500 000 грн від ПрАТ «Балцем», у ІІІ кварталі 2019 року - 3 998 069,16 грн від ПрАТ «Балцем».
У засіданні Комісії у пленарному складі було оголошено перерву та запропоновано кандидату надати додаткові документи, такі, як виписки з банківських установ щодо руху коштів в межах рахунку, на який надходили грошові кошти від ПрАТ «Балцем» (ПАТ «Євроцемент - Україна») та ДП «Краматорський завод «Пушка», інші документи, які підтверджують надання кандидатом юридичних послуг цим товариствам. У кандидата була можливість надати підтвердження отримання таких коштів (приходні касові ордери, розписки про отримання коштів, виписки з банківського рахунка тощо), підтвердження надання реальних послуг (акт виконаних робіт, касовий чек, банківські виписки), а також підтвердити реальні результати роботи щодо надання юридичних послуг (складена позовна заява, розроблений договір, письмові консультації тощо), що могло б довести законність походження коштів.
Кандидатом було надано Комісії додаткові письмові пояснення та документи, а також пояснення під час співбесіди. Однак, на переконання Комісії в пленарному складі, кандидат не надала достатніх, вагомих та чітких обґрунтованих пояснень стосовно законності походження та отримання кандидатом грошових коштів (доходу, виплаченого самозайнятій особі) у значних розмірах від підприємств, з якими вона працювала та яким надавала правову допомогу; не підтвердила вказане документально, що ставить під сумнів відповідність кандидата критерію доброчесності.
77. Скаржник доводить, що Комісія та суд першої інстанції взагаліне врахували та не оцінили надані нею документи (процесуальні документи, заяви по суті, акти виконаних робіт тощо). Вказує, що не надано оцінку тому факту, що кандидат перебувала на спрощеній системі оподаткування, 3 група, згідно з якою обов'язку вести облік витрат немає, а термін збереження запитуваної документації скінчився за законом. Вимагання за таких обставин тієї документації, що взагалі відповідно до закону може бути відсутня, є протиправним, бо ніхто не зобов'язаний робити те, відносно чого обов'язок не встановлено законом.
78. Оцінюючи доводи сторін у цій частині, Велика Палата Верховного Суду враховує таке.
79. Як убачається зі змісту оскаржуваного рішення ВККС, Комісія не ставила під сумнів допустимість отримання адвокатом значного за розміром гонорару як такого та не виходила з презумпції недоброчесності особи виключно з огляду на розмір отриманого доходу.
80. Натомість предметом оцінки Комісії були обставини підтвердженості джерел походження відповідних коштів, реальності господарських операцій та достатності наданих кандидатом пояснень і документів для усунення сумнівів щодо фактичного надання юридичних послуг, за які були сплачені значні суми коштів.
81. Зазначене узгоджується із сутністю критерію доброчесності, який охоплює, серед іншого, оцінку законності джерел походження майна та відповідності способу життя і доходів кандидата задекларованим джерелам їх отримання.
82. Тому доводи апеляційної скарги про те, що Комісія фактично визнала ознакою недоброчесності сам лише розмір адвокатського гонорару, не відповідають змісту оскаржуваного рішення та спростовуються його мотивувальною частиною.
83. Велика Палата Верховного Суду також відхиляє доводи апеляційної скарги про протиправність вимог Комісії щодо надання додаткових документів у зв`язку зі спливом установлених законодавством строків їх зберігання.
84. Сам по собі факт відсутності у кандидата передбаченого законом обов`язку зберігати певні документи понад визначений строк не позбавляє Комісію права оцінювати переконливість та достатність пояснень кандидата у процедурі кваліфікаційного оцінювання.
85. Кваліфікаційне оцінювання судді (кандидата) не є заходом податкового контролю чи юридичної відповідальності, а має на меті встановлення рівня суспільної довіри до особи, яка претендує на здійснення правосуддя в суді відповідного рівня.
86. Тому критерій доброчесності є ширшим за критерій дотримання вимог податкового законодавства, а відсутність порушень податкових правил або відсутність обов`язку щодо подальшого зберігання певної документації не усуває обов`язку кандидата надати переконливі пояснення щодо походження значних доходів у разі виникнення обґрунтованих сумнівів у Комісії.
87. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що Комісія не ставить у провину позивачу незбереження документів та не покладала негативні висновки виключно на факт їх відсутності.
88. Натомість зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що Комісія після оголошення перерви надала кандидату додаткову можливість подати будь-які документи або пояснення, які могли б підтвердити реальність надання правової допомоги, рух коштів та фактичний характер відповідних правовідносин.
89. При цьому перелік документів, наведений Комісією, не мав вичерпного чи обов`язкового характеру та був наведений як приклад можливих засобів підтвердження відповідних обставин.
90. Твердження скаржника про встановлення Комісією неосяжного стандарту доказування є необґрунтованими, оскільки Комісія не вимагала виключно конкретного виду доказів та не обмежувала кандидата у можливості підтвердити наведені обставини іншими належними даними.
91. Суд першої інстанції, перевіряючи правомірність оскаржуваного рішення, надав оцінку доводам позивача, дослідив обставини надання Комісією додаткового часу для подання пояснень та документів, а також дійшов висновку про те, що рішення ВККС містить належне мотивування та ґрунтується на оцінці сукупності наданих кандидатом матеріалів.
92. Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди з оцінкою Комісією достатності та переконливості наданих пояснень і доказів та спрямовані на переоцінку встановлених Комісією обставин.
93. Велика Палата Верховного Суду також вважає безпідставними посилання скаржника на відсутність установлених фактів незаконності отримання доходів, податкових порушень або обвинувальних рішень компетентних органів.
94. Для висновку про невідповідність кандидата критеріям професійної етики та доброчесності не вимагається встановлення у його діях складу кримінального чи податкового правопорушення.
95. Процедура кваліфікаційного оцінювання спрямована на забезпечення довіри суспільства до судової влади, а тому Комісія вправі оцінювати не лише формальну законність походження доходів, а й достатність та переконливість пояснень кандидата щодо обставин їх отримання.
96. Доводи апеляційної скарги про суперечливість висновків Комісії у зв`язку з тим, що під час співбесіди ВККС у колегіальному складі виставила кандидату високі бали за критерієм доброчесності, а також про відсутність змін у бальному показнику при ухваленні остаточного рішення пленарним складом Комісії Велика Палата Верховного Суду також вважає необґрунтованими з огляду на таке.
97. Наявність високого бала за окремим критерієм не позбавляє Комісію повноважень надати оцінку встановленим під час кваліфікаційного оцінювання обставинам у їх сукупності та дійти висновку про існування істотної невідповідності кандидата критеріям професійної етики та доброчесності.
98. В аспекті критерію доброчесності сумніви щодо підтвердженості джерел походження значних доходів об`єктивно можуть бути оцінені Комісією як істотні незалежно від кількості інших позитивних результатів кваліфікаційного оцінювання.
99. Посилання скаржника на те, що встановлене Комісією порушення було лише одним, саме по собі не свідчить про неможливість визнання такої невідповідності істотною, оскільки значення має не кількість встановлених обставин, а їх характер, зміст та вплив на рівень суспільної довіри до кандидата як носія судової влади.
100. Велика Палата Верховного Суду також відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що пленарний склад Комісії безпідставно змінив власну попередню позицію без нового аналізу обставин.
101. Як убачається з матеріалів справи, кандидату було надано додатковий час для подання пояснень та документів, які мали усунути сумніви, що виникли у членів Комісії щодо підтвердження джерел походження відповідних доходів. Саме оцінка достатності та переконливості наданих після перерви пояснень і матеріалів стала предметом остаточного розгляду пленарним складом Комісії.
102. Водночас доводи скаржника фактично зводяться до незгоди з оцінкою достатності поданих нею матеріалів та до вимоги про повторне оцінювання доказів судом, що не відповідає межам судового контролю у справах цієї категорії.
103. Та обставина, що в спірному рішенні відсутня детальна аргументація стосовно прийнятності / неприйнятності наданих позивачем документів, не є свідченням того, що такі не були враховані Комісією під час ухвалення рішення. Достатнім є те, що рішення містить логічне і раціональне обґрунтування, з якого можна встановити ті мотиви, які вплинули на ухвалення остаточного рішення Комісією. 
104. Водночас сам по собі факт надання кандидатом договорів або посилання на здійснення адвокатської діяльності не зумовлював для Комісії обов`язку дійти безумовного висновку про повне підтвердження законності походження відповідних коштів та відсутність будь-яких сумнівів щодо реальності й підтвердженості відповідних правовідносин.
105. Зміст оскаржуваного рішення свідчить, що Комісія виходила не з формального заперечення права кандидата на здійснення адвокатської чи підприємницької діяльності, а з оцінки достатності та переконливості наданих пояснень і документів для усунення сумнівів щодо походження значних доходів.
106. При цьому Комісія не була зобов`язана спростовувати кожне пояснення кандидата окремими доказами або встановлювати факт незаконності доходів у значенні, тотожному кримінальному чи податковому правопорушенню.
107. Для висновку про невідповідність кандидата критеріям професійної етики та доброчесності достатнім є існування обґрунтованих сумнівів щодо відповідності кандидата таким критеріям, якщо надані ним пояснення та документи не усувають цих сумнівів у повному обсязі.
108. Отже, доводи апеляційної скарги про відсутність у рішенні Комісії беззаперечних доказів незаконності доходів фактично ґрунтуються на помилковому ототожненні процедури кваліфікаційного оцінювання із процедурами юридичної відповідальності або податкового контролю.
109. Крім того, Велика Палата Верховного Суду вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що Комісія поклала в основу оскаржуваного рішення виключно пункт 17 Єдиних показників для оцінки доброчесності та професійної етики судді (кандидата на посаду судді), 
110. Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що посилання Комісії на пункт 17 Єдиних показників було здійснено у контексті загальної характеристики критерію професійної етики та доброчесності та необхідності забезпечення суспільної довіри до судової влади.
111. Водночас мотивувальна частина рішення Комісії не обмежується виключно наведенням положень пункту 17 Єдиних показників або оцінкою поведінки кандидата крізь призму лише цього положення.
112. Навпаки, із системного аналізу змісту рішення вбачається, що Комісія пов`язала свої висновки насамперед із показником «законність джерел походження майна, відповідність рівня життя судді (кандидата на посаду судді) або членів його сім`ї задекларованим доходам, відповідність способу життя судді (кандидата на посаду судді) його статусу», щодо якого дійшла висновку про наявність неспростованих сумнівів.
113. Саме ці обставини, на переконання Комісії, свідчили про недостатність підтвердження законності походження значних доходів кандидата та стали безпосередньою підставою для висновку про невідповідність кандидата критеріям професійної етики та доброчесності.
114. Посилання ж на пункт 17 Єдиних показників у цьому випадку мало характер загального нормативного обґрунтування змісту поняття доброчесності та етичної бездоганності судді, а не самостійної та виключної підстави для ухвалення негативного рішення.
115. Крім того, Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що сам пункт 17 Єдиних показників сформульований як відкритий критерій та передбачає оцінку поведінки кандидата з позиції «розсудливої, законослухняної та поінформованої людини», а також містить невичерпний перелік обставин, які можуть враховуватися Комісією під час відповідного оцінювання.
116. Підсумовуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вчергове зауважує, що відсутність у рішенні Комісії детальної відповіді на всі аргументи судді (кандидата на посаду судді) не є свідченням того, що такі не були враховані Комісією під час ухвалення рішення. Достатнім є те, щоб рішення містило логічне і раціональне обґрунтування, з якого можна встановити ті мотиви, які вплинули на ухвалення остаточного рішення Комісією. З огляду на наведене та у розрізі встановлених у цій справі обставин Велика Палата Верховного Суду вважає незмістовними доводи скаржника, що Комісія не здійснила аналіз і оцінку усього масиву поданих нею як кандидатом на посаду судді документів та наданих письмово та усно пояснень.
117. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що ціль конкурсу покладає на кандидата, який зацікавлений отримати посаду судді апеляційного суду, обов`язок надати переконливі пояснення (за потреби й відповідні докази), які доводять його відповідність критеріям кваліфікаційного оцінювання та усувають усі сумніви, що могли виникнути у Комісії та ГРД під час дослідження досьє кандидата.
118. У межах цієї справи неспростованим є те, що Комісія повною мірою забезпечила позивачу можливість підтвердити свою відповідність усім критеріям кваліфікаційного оцінювання, якою він скористався на власний розсуд. У наданих позивачем як письмових, так і усних поясненнях відсутні будь-які інші обставини, які не були предметом обговорення чи не враховані Комісією.
119. У підсумку Велика Палата Верховного Суду не може не погодитися з висновком Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, що викладені Комісією в оскаржуваному рішенні висновки не є довільними чи нераціональними. Такі висновки не видаються свавільними чи необґрунтованими. Підстав вважати, що ВККС вийшла за межі наданих їй дискреційних повноважень чи вдалась до зловживання ними, немає.
120. Судовий контроль за рішеннями Комісії не має всеосяжного характеру і не передбачає повторного оцінювання судом рівня відповідності судді (кандидата на посаду судді) критерію кваліфікаційного оцінювання. Судове втручання можливе у випадках порушення процедури оцінювання, перевищення Комісією своїх повноважень або ухвалення рішення неповноваженим складом, а також у випадках ухвалення рішення за явної його необґрунтованості та свавільності висновків. У всіх інших випадках оцінка критеріїв кваліфікаційного оцінювання судді (кандидата на посаду судді) належить до дискреційних повноважень Комісії.
121. У спірній ситуації зміст наявних у справі доказів та наданих сторонами пояснень не дає підстав вважати, що Комісія, ухвалюючи рішення щодо непідтвердження ОСОБА_1 здатності здійснювати правосуддя в апеляційному загальному суді за критеріями кваліфікаційного оцінювання, діяла свавільно, неправильно встановила фактичні обставини чи не врахувала суттєві відомості, повідомлені кандидатом. Сама ж по собі незгода позивача з негативним для себе результатом проходження конкурсної процедури та висновками Комісії, за відсутності наведених вище виняткових обставин, не може слугувати підставою для втручання суду у дискреційні повноваження Комісії.
122. Отже, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права до встановлених у справі обставин, дотримався норм процесуального права та обґрунтовано відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 . Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 04 лютого 2026 року відповідає вимогам статті 242 КАС України щодо законності та обґрунтованості судового рішення, а доводи, наведені позивачем в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції в цьому рішенні, не містять підстав для його зміни чи скасування. 
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
123.  Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
124. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права (частина перша статті 316 КАС України). 
Висновки в частині розподілу судових витрат
125. Відповідно до частини шостої статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки Велика Палата Верховного Суду не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 266, 308, 311, 315, 316, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 04 лютого 2026 року у справі № 990/417/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач О. А. Губська 
Судді:	О. О. Банасько О. В. Білоконь О. Л. Булейко М. М. Гімон А. А. Ємець В. В. Король О. В. Кривенда		М. В. Мазур Н. М. Мартинюк С. О. Погрібний Н. С. Стефанів Т. Г. Стрелець М. Ю. Тітов І. В. Ткач В. Ю. Уркевич