ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6317/26 Справа № 195/448/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кондус Л. А. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:
судді-доповідача Никифоряка Л.П.,
суддів Гапонова А.В., Халаджи О.В.,
за участі секретаря судового засідання Сахарова Д.О.,

Учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач ОСОБА_2 ,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Відокремлений структурний підрозділ "Марганецький міжгромадський відділ Державної установи "Дніпропетровський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України", Виконавчий комітет Томаківської селищної ради,
розглянув відкрито в залі судових засідань апеляційного суду в м. Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2026року, головуючий у суді першої інстанції Кондус Л.А.
В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2024року ОСОБА_1 подала в суд позов проти ОСОБА_2 , в якому вимагала заборонити відповідачці використовувати самостійно чи передавати в користування третім особам своє житлове приміщення для ведення підприємницької діяльності.
Існування таких вимог позивачка пов`язувала із тим, що вона з відповідачкою є сусідами. Та ОСОБА_2 у своїй квартирі займається переробною промисловістю шляхом здійснення промислового виробництва молочних продуктів, переробляючи молоко у житловому приміщені. Від такої діяльності відповідачки каналізаційна мережа постійно забивається зниженням кількості стічної води необхідної для її промивки та нормального функціонування. Розкладаючись та затримуючись в каналізаційній мережі білки, що знаходяться в сироватці та частинках змитого творогу (м`якого сиру) в такій стічній воді утворюють неприємні запахи, які поширюються по підвальному приміщенні будинку та по каналізаційному колодязю, а також поширюється по всій території домоволодіння.
Вказувала, що такий неприємний різкий запах потрапляє в будинок, позбавляючи можливості провітрювати кімнати у квартирі. Від постійного неприємного та різкого запаху позивачка не має можливості нормально жити у своїй квартирі, це істотно впливає на стан її здоров`я, адже вона не в змозі нормально відпочити, оскільки відповідачка працює не тільки в день, а і ввечері. Позивачка неодноразово намагалась у добровільному порядку вирішити вказану проблему з відповідачкою, однак, остання своєї вини у таких діях не вбачає та свідомо ігнорує її прохання.
Зазначала, що державними установами проводились перевірки, підтверджувався факт здійснення переробки молока у житловому приміщенні, така діяльність також не заперечувалась й відповідачкою, однак вплинути на останню ніхто не зміг, у зв`язку з чим рекомендували позивачці звернутися для захисту своїх прав до судових органів.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2026року позов ОСОБА_1 задоволено.
Вирішено заборонити ОСОБА_2 використовувати самостійно чи передавати в користування третім особам приміщення квартири АДРЕСА_1 , для ведення (здійснення) господарської діяльності (промислового виробництва) по виробництву молочних продуктів (за кодом КВЕД 10.5 та який включає підклас 10.51 Перероблення молока, виробництво масла та сиру). Вирішено питання розподілу судових витрат.
Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що позивачем доведено, що відповідачка використовує квартиру розташовану у спільному житловому будинку для ведення господарської діяльності (промислового виробництва) з переробки молока, що суперечить вимогам частини першої статті 383 ЦК України. 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
03 квітня 2026року ОСОБА_2 через представника ОСОБА_3 подала через суд першої інстанції апеляційну скаргу на рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2026року.
В апеляційній скарзі висловила вимогу про скасування рішення суду з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог.
Незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявника полягає у тому, що суд першої інстанції помилково не взяв до уваги те, що на час ухвалення рішення ОСОБА_2 не займається будь-якою підприємницькою діяльністю. 
Наголошувала, що у справі відсутні належні та допустимі докази зайняття нею діяльністю з переробки молока тощо, а свідки у справі є упередженими.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу не подавали. 
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
09 квітня 2026року справа надійшла на адресу апеляційного суду.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 13 квітня 2026року апеляційну скаргу залишено без руху.
23 квітня 2026року ухвалою Дніпровського апеляційного суду відкрито апеляційне провадження у справі.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 11 травня 2026рокусправу призначено до судового розгляду на 16 червня 2026року.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про доставку електронного листа.
Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами
02 червня 2010року за договором купівлі-продажу, ОСОБА_1 придбала квартиру АДРЕСА_2 , де по цей час проживає зі своєю сім`єю /а.с.10/.
ОСОБА_2 проживає по сусідству за адресою: АДРЕСА_3 .
Позивачка вказувала, що відповідачка у житловому будинку займається переробною промисловістю шляхом здійснення промислового виробництва молочних продуктів, переробляючи молоко у житловому приміщені. Позивачка неодноразово намагалась у добровільному порядку вирішити вказану проблему з відповідачкою, однак, остання своєї вини у таких діях не вбачає та свідомо ігнорує її прохання.
Листом №4.1.1.-1805 від 19 вересня 2023року Відокремленого структурного підрозділу "Марганецький міжгромадський відділ Державної установи "Дніпропетровський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України", зокрема вказано, що при виїзді до будинку АДРЕСА_4 було з`ясовано, що в квартирі АДРЕСА_5 цього будинку ведеться переробка молочної сировини без дотримання санітарних норм /а.с.17/.
Згідно листа № 2343/0/2-23 від 10 жовтня 2023року Виконавчого комітету Томаківської селищної ради та Акту обстеження від 06 жовтня 2023року, рекомендовано ОСОБА_2 припинити діяльність з переробки молочної продукції та усунути наслідки своєї діяльності /а.с.12-13/.
Згідно листа № 2495/0/2-23 від 26 жовтня 2023року Виконавчого комітету Томаківської селищної ради та Акту обстеження №2 обстеження багатоквартирного будинку та водовідвідних мереж, щодо діяльності ОСОБА_2 з організації виробництва переробки молочної сировини, що порушує права мешканців будинку від 20 жовтня 2023року, повторно рекомендовано ОСОБА_2 припинити діяльність з переробки молочної продукції та усунути наслідки своєї діяльності та рекомендовано позивачці звернутися для захисту своїх прав до суду /а.с.19-20/.
Фотоматеріали та відеоматеріали щодо предмету спору були досліджені у судовому засіданні судом першої інстанції.
Здійснення відповідачкою господарської діяльності (промислового виробництва) з переробки молока, підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .
Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції надважливого значення надав тій обставині, що відповідачка за адресою свого мешкання, здійснює господарську діяльність за відсутності дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, що неодноразово було зафіксовано у відповідних актах обстеження. 
Суд виснував, що позивачем доведено, що відповідачка використовує квартиру розташовану у спільному житловому будинку для ведення господарської діяльності (промислового виробництва) з переробки молока, що суперечить вимогам частини першої статті 383 ЦК України та порушує права інших співмешканців. 
Вислухав пояснення учасників справи котрі з`явились до суду, за відсутності інших учасників справи, які повідомлені про дату, час і місце судового засідання у спосіб встановлений законом апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення так як судом першої інстанції при ухваленні рішення додержані норми матеріального і процесуального права.
Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Відповідно до частини першої статті 50 Конституції України зазначено, що кожен має право на безпечне для життя і здоров`я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.
Відповідно до частини п`ятої статті 319 ЦК України власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
До переробної промисловості в КВЕД та NACE відносять такі види діяльності «Виробництво молочних продуктів», що має клас 10.5 та включає підклас 10.51 «Перероблення молока, виробництво масла та сиру».
Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що будь-яке перероблення молока, виробництво масла та сиру є переробною промисловістю, є процесом промислового виробництва, а відтак провадження такої господарської діяльності у житловому приміщенні (квартирі) суворо заборонено законодавством і ця заборона відноситься до об`єкту права приватної власності та вона чітко визначена у законодавстві, як така, що обмежує здійснення права власності особи. 
В частині другій статті 10 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» зазначено, що діяльність, що перешкоджає здійсненню права громадян на безпечне навколишнє природне середовище та інших їх екологічних прав, підлягає припиненню в порядку, встановленому цим Законом та іншим законодавством України.
Абзацом першим пункту 5.4. Наказу МОЗ України від 19 червня 1996року № 173 «Про затвердження Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів» передбачено, що промислові, сільськогосподарські та інші об`єкти, що є джерелами забруднення навколишнього середовища хімічними, фізичними та біологічними факторами, при неможливості створення безвідходних технологій повинні відокремлюватись від житлової забудови санітарно-захисними зонами.
Тож законодавство України у своїй сукупності забороняє використовувати житлові приміщення для промислового виробництва та встановлює, що такі дії перешкоджають здійсненню права громадян на безпечне навколишнє природне середовище та інших їх екологічних прав.
Задовольняючи позовні вимоги у даній справі, суд першої інстанції повністю проаналізував вищевикладені вимоги закону та дослідивши надані докази дійшов переконливого висновку про необхідність заборони ОСОБА_2 використовувати самостійно чи передавати в користування третім особам приміщення її квартири для ведення (здійснення) господарської діяльності (промислового виробництва) по виробництву молочних продуктів.
Виконавчим комітетом Томаківської селищної ради неодноразово було рекомендовано ОСОБА_2 припинити діяльність з переробки молочної продукції та усунути наслідки своєї діяльності, проте доказів, на противагу доказам позивача, які б спростовували таку діяльність відповідачкою суду не надано. 
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що на час ухвалення рішення вона не займається будь-якою підприємницькою діяльністю не знайшли свого підтвердження, позаяк у разі дійсності такого твердження відповідачки, оскаржуване рішення суду не порушуватиме права жодної із сторін у даній справі. 
Встановленими обставинами у справі у своїй сукупності також спростовуються доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що позивачем не надано жодних доказів та не доведено факту здійснення нею підприємницької діяльності з переробки молока.
Отже, відповідачка не надала суду доказів на підтвердження обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі як на підставу своїх заперечень.
Частина перша статті 76 ЦПК України доказами визначає будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення /частина перша, друга статті 77 ЦПК України/. 
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі. 
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування /стаття 78 ЦПК України/. 
Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний /постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19/. 
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 
Верховний Суд зазначає, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір та доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Порушенням принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства буде звільнення заявника від обов`язку доказування, та не припустимим є ґрунтування судового рішення на припущеннях.
Тож, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що відповідачка використовує квартиру розташовану у спільному житловому будинку для ведення господарської діяльності (промислового виробництва) з переробки молока, що суперечить вимогам частини першої статті 383 ЦК України та порушує права інших співмешканців, а тому така діяльність підлягає припиненню, згідно ЗУ «Про охорону навколишнього природного середовища». 
Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у оскаржуваному судовому рішенні, вони зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судом. 
Згідно статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Ніщо не вказує на те, що судом не дотримано принципу рівності, що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Водночас, заявником апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які він не зміг повною мірою реалізувати свої процесуальні права чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб відповідач надав пояснення та докази щодо обставин, на які він посилався як на підставу своїх заперечень.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність та обґрунтованість рішення суду, що дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 375 ЦПК України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись статтями 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, 
У Х В А Л И В:
Залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_2 .
Рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2026року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 16 червня 2026року.

Судді: