Справа № 161/610/26 
Провадження № 2/161/2452/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 травня 2026 року м. Луцьк
Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :
головуючого – судді Філюк Т.М.
за участі секретаря судового засідання Романюк М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Боратинської сільської ради Луцького району про припинення права власності на нерухоме майно, -
в с т а н о в и в :
Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд через свого представника адвоката Квятковського Б.М. з позовом до Боратинської сільської ради Луцького району Волинської областіпро припинення права власності на нерухоме майно.
Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 08 липня 200 року ОСОБА_1 за договором дарування набув право власності на земельну ділянку площею 0,1300 га, кадастровий номер 0722880300:01:0511, за адресою: АДРЕСА_1 . В подальшому здійснив будівництво житлового будинку на вказаній земельній ділянці. При зверненні до Боратинської сільської ради Луцького району з заявою про реєстрацію права власності на новозбудований будинок було встановлено, що на земельній ділянці, кадастровий номер 0722880300:01:0511, за адресою: АДРЕСА_1 , залишився зареєстрований житловий будинок, який належить ОСОБА_2 , хоча вказаний будинок було знесено ще 01.07.2010 у зв`язку з аварійним станом.
З врахуванням викладеного, просить припинити право власності ОСОБА_2 на житловий будинок, що був розташований за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку з його знищенням.
Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 січня 2026 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито загальне позовне провадження у справі з проведенням підготовчого засідання.
05 лютого 2026 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказує, що покладається на розсуд суду з приводу заявлених позивачем позовних вимог, розгляд справи просить проводити за її відсутності.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги задовольнити.
У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши та оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.
Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України).
Згідно з частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 Цивільного процесуального кодексу України).
Судом встановлено, що відповідно до договору дарування земельної ділянки від 08 липня 2010 року ОСОБА_1 набув право власності на земельну ділянку площею 0,1300 га, кадастровий номер 0722880300:01:0511, за адресою: АДРЕСА_1 .
28 липня 2010 року на ім`я ОСОБА_1 видано Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1300 га, кадастровий номер 0722880300:01:0511, за адресою: АДРЕСА_1 .
З досліджених судом доказів, а саме декларації про готовність до експлуатації від 21.11.2024, копії технічного паспорта від 18 вересня 2025 року, встановлено, що ОСОБА_1 на  земельній ділянці площею 0,1300 га, кадастровий номер 0722880300:01:0511, за адресою: АДРЕСА_1 , збудував житловий будинок загальною площею 126,3 кв.м.
З копії свідоцтва про право власності на жилий будинок від 13.05.1989 житловий будинок, розташований в  АДРЕСА_1 , належав ОСОБА_2 .
Відповідно до Висновку про знищення (знесення) майна (реєстраційний №
DT01:4248-8022-9553-7437), житловий будинок садибного типу за адресою: АДРЕСА_1 , було знесено 01.07.2010 року у зв`язку з його аварійним технічним станом.
Також, згідно з інформацією КП «Волиньпроект» Волинської обласної ради від 02.12.2025 вбачається, що згідно матеріалів інвентаризаційної справи на нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , житловий будинок ( літер А-1) загальною площею 46,7 кв.м., який належав ОСОБА_2 згідно свідоцтва про право власності від 13.04.1989 №100 знесено згідно висновку про знищення майна від 18.09.2025, а на його місці побудований новий житловий будинок загальною площею 126,3 кв.м.
Також встановлено, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкова справа після її смерті не заводилась. 
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За ч.1,3ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Частинами 1 та 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Статтею 321 ЦК України закріплено конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до п. п. 4, 11 ч. 1 статті 346 ЦК України право власності припиняється у разі знищення майна та смерті власника.
Статтею 349 ЦК України, передбачено, що право власності на майно припиняється в разі його знищення; у разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру; вказана стаття не містить визначення поняття «знищення майна» та випадків, на які поширюється ця норма, зокрема залежно від причин знищення майна, тобто, зазначена норма поширюється на всі випадки фізичного руйнування майна, що призводить до припинення його існування як такого, незалежно від причин настання такого результату; у разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру, припинення права власності на таке майно пов`язується з фактом звернення власника до відповідного органу та наявністю рішення цього органу про виключення знищеної речі з державного реєстру.
Вказана стаття не містить визначення поняття "знищення майна" та випадків, на які поширюється ця норма, зокрема залежно від причин знищення майна. Тобто, зазначена норма поширюється на всі випадки фізичного руйнування майна, що призводить до припинення його існування як такого, незалежно від причин настання такого результату. У разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру. Тобто припинення права власності на таке майно пов`язується з фактом звернення власника до відповідного органу та наявністю рішення цього органу про виключення знищеної речі з державного реєстру.
Таким чином, власник має право за своєю волею визначати фактичну та юридичну долю речі. Одним із видів визначення такої фактичної та юридичної долі речі є знищення майна, тобто обставина, яка припиняє існування у подальшому конкретного об`єкта права власності.
За загальним правилом право власності на майно припиняється в момент його знищення, проте на майно, права на яке підлягають державній реєстрації (наприклад, об`єкти нерухомості (стаття 181 Кодексу)), таке право припиняється з моменту внесення відповідним органом за заявою власника змін до державного реєстру.
Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 17.01.2019 року (справа №708/254/18) умовами для припинення права власності на знищене нерухоме майно згідно вимог статі 349 ЦК України є наявність встановленого факту знищення майна, а також відповідної заяви власника майна про внесення змін до державного реєстру. Документами, які підтверджують знищення майна, можуть бути матеріали технічної інвентаризації, що засвідчують факт знищення майна, довідки органів внутрішніх справ України, акт про пожежу, офіційні висновки інших установ або організацій, які відповідно до законодавства уповноважені засвідчувати факт знищення майна тощо.
Державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом об`єкт чи об`єкт незавершеного будівництва у зв`язку з його знищенням проводиться за наявності відомостей про факт знищення, отриманих державним реєстратором з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва (абз. 2 п. 75 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127).
Відповідно до абз. 1 п. 75 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25 грудня 2015 р., для державної реєстрації припинення права власності на закінчений будівництвом об`єкт чи об`єкт незавершеного будівництва у зв`язку з його знищенням подаються: 1) заява власника закінченого будівництвом об`єкта чи об`єкта незавершеного будівництва, справжність підпису на якій засвідчується відповідно до Закону України «Про нотаріат»; 2) документ, що посвідчує право власності на закінчений будівництвом об`єкт чи об`єкт незавершеного будівництва (крім випадків, коли право власності на такий об`єкт вже зареєстровано в Державному реєстрі прав або коли такий документ відсутній у зв`язку із втратою, пошкодженням чи псуванням).
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання та підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Тобто, державна реєстрація не є способом набуття чи припинення права власності. Вона виступає лише засобом підтвердження фактів набуття чи припинення прав власності на нерухоме майно або інших речових прав.
Запис в реєстрі не являється документом, який встановлює факт знищення майна, а вноситься державним реєстратором на підставі поданих йому документів, які свідчать про знищення майна, за заявою власника майна.
В ході розгляду справи було достовірно встановлено, що житловий будинок, що знаходився за адресою: АДРЕСА_1 , житловий будинок ( літер А-1) загальною площею 46,7 кв.м., який належав ОСОБА_2 , знищений, а право власності на зазначене майно не припинено попереднім власником. Також встановлено, що у зв`язку з чим порушуються права позивача як власника земельної ділянки, на якій знаходилось знищене нерухоме майно.
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 ЦК України.
Відповідно до ст. 391 ЦК України  власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
На підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом, шляхом припинення права власності ОСОБА_2 на житловий будинок за адресою : АДРЕСА_1 у зв`язку з його знищенням.
Керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 76-81, 133, 141, 265, 280-282 ЦПК України, суд -
У Х В А Л И В :
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Боратинської сільської ради Луцького району про припинення права власності на нерухоме майно – задовольнити.
Припинити право власності ОСОБА_2 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з його знищенням.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. 

Дата складання повного тексту рішення 22 травня 2026 року. 

Суддя Луцького міськрайонного суду 
 
Волинської області      Т.М.Філюк