Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Єдиний унікальний номер №464/1898/26 
Провадження № 2/943/1191/2026 
30 червня 2026 року м. Буськ

Буський районний суд Львівської області у складі судді Коса І.Б, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду в місті Буську цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЄВРОКРЕДИТ» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - 
в с т а н о в и в :
позивач ТОВ «ФК «ЄВРОКРЕДИТ», через адвоката Журавльова С.Г., звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 07 березня 2018 року між АТ «МЕГАБАНК» та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №48-028-855-2-18-Г, згідно якого відповідачка отримала в первісного кредитора грошові кошти в розмірі та на умовах визначених Договором, які вона зобов`язалася повернути кредитодавцю, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі згідно з додатками до цього Договору, а також повернути одержаний кредит у повному обсязі строком до 04.03.2022 року. Проте, відповідачка не виконала належним чином своїх кредитних зобов`язань перед первісним кредитором, внаслідок чого утворилась заборгованість, яку відповідачка добровільно не сплачує, зокрема на момент подання позову загальна сума заборгованості становить 34094,74 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту в сумі 11837,25 грн.; заборгованість за несплаченими відсотками в сумі 4959,99 грн. та заборгованість по сплаті комісії в розмірі 17297,50 грн. Разом із тим, 03 вересня 2024 року згідно Договору про відступлення прав вимоги №GL1N426240, права вимоги за вищевказаним Кредитним договором №№48-028-855-2-18-Г від 07.03.2018 року були відступлені первісним кредитором АТ «МЕГАБАНК» на користь ТОВ «ФК «МУСТАНГ ФІНАНС» (новий кредитор), який за Договором про відступлення прав вимоги №1/12 від 27.12.2024 року відступив права вимоги спірної заборгованості за вищевказаним кредитом на користь позивача ТОВ «ФК «ЄВРОКРЕДИТ», який згідно Реєстру боржників від 01.12.2025 року набув права грошової вимоги до відповідачки ОСОБА_1 за Кредитним договором №№48-028-855-2-18-Г від 07.03.2018 року на загальну суму заборгованості в розмірі 34094,74 грн. Оскільки відповідачка добровільно не погашає вказану заборгованість за кредитом, що стало приводом для звернення позивача до суду із цим позовом. Крім того, представник позивача просить стягнути із відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 2662,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 11200 грн.
Ухвалою судді Сихівського районного суду м. Львова від 03.04.2026 року вказана цивільна справа передана за підсудністю на розгляд Золочівського районного суду Львівської області, який своєю ухвалою від 12.05.2026 року направив її за підсудністю на розгляд Буського районного суду Львівської області.
Ухвалою судді від 26.05.2026 року, після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідачки, яка не є підприємцем, вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Відповідачка  ОСОБА_1 своїм процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву в установлений судом строк та спосіб не скористалася.
Ураховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали та з`ясувавши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи із таких мотивів.
Згідно статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Відповідно до приписів ст. 12, ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
Згідно частини першої та другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Судом встановлено, що 07 березня 2018 року між первісним кредитором АТ «МЕГАБАНК» та відповідачкою ОСОБА_1 ою укладено Кредитний договір №48-028-855-2-18-Г, згідно якого відповідачка отримала у первісного кредитора шляхом перерахунку на поточний рахунок грошові кошти в розмірі 24710,40 грн. строком до 04 березня 2022 року, зі сплатою 10% річних від суми кредиту за користування цим кредитом та щомісячною сплатою комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1,40%, що їх зобов`язалася повернути та сплатити відсотки.
Як убачається із матеріалів справи, що первісний кредитор АТ «МЕГАБАНК» виконало взяті на себе за вищевказаним кредитним договором зобов`язання, надавши відповідачці ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 24710,40 грн. шляхом їх перерахування на картковий рахунок позичальника № НОМЕР_1 , IBAN НОМЕР_2 ), що підтверджується Випискою АТ «МЕГАБАНК» за період 07.03.2018 - 02.12.2022. 
Однак, взятих на себе кредитних зобов`язань за цим договором відповідачка  ОСОБА_1 не виконала, допустивши виникнення заборгованості перед позивачем. Зокрема, як убачається із Розрахунку заборгованості АТ «МЕГАБАНК» станом на 03 вересня 2024 року, що за відповідачкою ОСОБА_1 рахується заборгованість на загальну суму в розмірі 34094,74 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту в сумі 11837,25 грн.; заборгованість за несплаченими відсотками в сумі 4959,99 грн. та заборгованість по сплаті комісії в розмірі 17297,50 грн.
Статтею 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 525 ЦК України).
Нормою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів.
Згідно частини першої статті 1048 цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. 
За змістом статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 1 ст. 1046 ЦК України).
Згідно ст. 1049, ст. 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором.
В силу приписів статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Також Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про неможливість застосування до вказаних правовідносин правил частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом.
Разом із тим, Велика Палата Верховного Суду, з огляду на укладеність договору й вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, вказала на те, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Крім того, в іншій справі №382/327/18-ц (провадження №61-21994св19), Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 12 лютого 2020 року, застосовуючи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року, вказав на наявність правових підстав для стягнення з позичальника інших, окрім тіла кредиту, складових частин заборгованості, зокрема, заборгованості по процентам за користування кредитними коштами, якщо, окрім анкети-заяви, пред`явлені до позичальника вимоги підтверджені довідкою про умови кредитування, підписаною позичальником, в якій зазначено розмір процентів за користування кредитними коштами, комісії, пені, розмір та порядок внесення щомісячного платежу тощо, оскільки Тарифи Банку та Умови і правила надання банківських послуг, на які посилається банк, не є складовою кредитного договору.
За змістом статей 629, 525, 612, 611 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 512 ЦК кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 514 ЦК України).
Згідно частини першої статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (ч. 1 ст. 517 ЦК України).
Як убачається із матеріалів справи, що 03 вересня 2024 року згідно Договору про відступлення прав вимоги №GL1N426240, права вимоги за вищевказаним Кредитним договором №48-028-855-2-18-Г від 07.03.2018 року були відступлені первісним кредитором АТ «МЕГАБАНК» на користь ТОВ «ФК «МУСТАНГ ФІНАНС» (новий кредитор), який за Договором про відступлення прав вимоги №1/12 від 27.12.2024 року відступив права вимоги спірної заборгованості за вищевказаним кредитом на користь позивача ТОВ «ФК «ЄВРОКРЕДИТ», який згідно Реєстру боржників від 01.12.2025 року набув права грошової вимоги до відповідачки ОСОБА_1 за Кредитним договором №№48-028-855-2-18-Г від 07.03.2018 року на загальну суму заборгованості в розмірі 34094,74 грн.
Згідно статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, а якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків, зокрема, у цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням (ч. 2 ст. 516 ЦК України). При цьому, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 525 ЦК України).
Тобто, за змістом цього положення несприятливі умови для нового кредитора пов`язуються із виконанням боржником обов`язку первісному кредитору, а не у звільненні останнього від такого обов`язку вцілому. Однак, відповідачка  ОСОБА_1 не надала до суду доказів належного виконання нею своїх обов`язків первісним кредитором: АТ «МЕГАБАНК» та ТОВ «ФК «МУСТАНГ ФІНАНС», як і останньому кредитору в її грошовому зобов`язанні (позивачу ТОВ «ФК «ЄВРОКРЕДИТ»).
Відтак, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄВРОКРЕДИТ» (нового кредитора у грошовому зобов`язанні відповідачки) є обґрунтованими та підлягають до задоволення, шляхом стягнення із відповідачки на користь позивача заборгованості за Кредитним договором №48-028-855-2-18-Г від 07.03.2018 року на загальну суму заборгованості в розмірі 34 094,74 грн.
За відсутності будь-яких інших доказів у справі щодо розміру заборгованості відповідачки перед позивачем, погашення нею такої заборгованості, відсутність будь-яких заперечень відповідачки з приводу предмету цього спору та контррозрахунку спірної заборгованості, суд вважає доведеним факт наявності заборгованості останньої перед позивачем на загальну суму в розмірі 34 094,74 грн., чого відповідачкою не спростовано, що є заборгованістю за тілом кредиту, нарахованими відсотками за користування кредитом та заборгованістю по сплаті комісії.
Крім того, представником позивача в позовній заяві заявлено вимоги про стягнення із відповідачки витрат зі сплати судового збору в сумі 2662,40 грн., а також витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 11200 грн.
Приписами частини першої статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем при поданні цього позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 2662,40 грн., а тому враховуючи повне задоволення цього позову, такий збір слід стягнути із відповідачки на користь позивача.
Разом із тим, суд вважає, що заявлені представником позивача до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу в сумі 11200,00 грн. підлягають до часткового відшкодування, виходячи із таких мотивів.
Зокрема, частиною другою статті 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно частини третьої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року в справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Як убачається із матеріалів справи, що 01 липня 2025 року між позивачем ТОВ «ФК «ЄВРОКРЕДИТ» та Адвокатським об`єднанням «АЛЬЯНС ДЛС» укладено Договір про надання правничої допомоги №1/07.
Відповідно до Акту приймання-передачі послуг з правничої допомоги №12079767 від 05.01.2026 року позивач ТОВ «ФК «ЄВРОКРЕДИТ» отримав від Адвокатського об`єднання «АЛЬЯНС ДЛС» такі послуги: проведення юридичного та фінансового аналізу боржника, вартістю 1200 грн.; складання, підписання та подання до суду позовної заяви щодо стягнення заборгованості з боржника, вартістю 10000 грн., де загальна вартість наданих послуг складає 11200,00 грн.
Однак, суд констатує, що розмір витрат на правничу допомогу повинен бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт чи наданих послуг; витраченим адвокатом часом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони чи публічним інтересом до справи.
Натомість, зважаючи на співмірність витрат на професійну правничу допомогу (11200 грн) із ціною позову (34094,74 грн), аналізуючи розмір гонорару адвоката на дотримання вимог співмірності, який складає близько 30% ціни позову, суд, з урахуванням складності справи, обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), враховуючи, що адвокатом фактично було надано правову допомогу шляхом складення позовної заяви та додатків до неї, а відтак заявлений до відшкодування представником позивача розмір витрат на правову допомогу в сумі 11200 грн. є, на думку суду, неспівмірним зі складністю справи, ціною позову та обсягом виконаної адвокатом роботи, а заявлений розмір витрат виглядає необґрунтованим та завищеним, оскільки також справа належить до категорії нескладних справ, розгляд якої проводився в спрощеному провадженні без повідомлення (виклику) сторін, спір пов`язаний зі стягненням заборгованості за порушення грошового зобов`язання; матеріали справи не містять значної кількості документів для дослідження, на збирання яких адвокат витратив би значний час, а вирішення спірних правовідносин має сталу судову практику та релевантне законодавство.
Крім того, відповідно до Додаткової постанови Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 вересня 2020 року в справі №201/14495/16-ц фактично констатовано право суду самостійно зменшувати розмір відшкодування витрат на правову допомогу. Зокрема, розподіляючи витрати особи на професійну правничу допомогу, Верховний Суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. При цьому, колегія суддів самостійно визначила їх розмір, що підлягає відшкодуванню, виходячи з критерію їх розумної необхідності. Зокрема, ураховуючи характер виконаної адвокатом роботи (аналіз касаційної скарги, складання та оформлення відзиву на касаційну скаргу, аналіз судової практики), принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи (підготовка відзиву), критерію необхідності подання відзивів на касаційну скаргу та значимості таких дій у справі, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення їх розміру та стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн, а на користь третьої особи - 1500 грн.
Відтак, аналізуючи вищенаведені фактичні обставини справи, релевантне законодавство та судову практику його застосування, із огляду на співмірність та розумність розміру судових витрат, виходячи із ціни позову, конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи у вигляді підготовки позовної заяви, суд приходить до переконання про часткове стягнення таких витрат у розмірі 3000,00 грн.
Ураховуючи викладене, та керуючись статтями ст.ст. 2, 4, 10, 12, 76-80, 81, 82, 89, 133, 137, 141, 178, 223, 247, 259, 260, 263, 264, 265, 268, 273, 274, 279, 354 ЦПК України суд, - 
у х в а л и в:
позов задовольнити повністю.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЄВРОКРЕДИТ» заборгованість в сумі 34 094,74 грн. (тридцять чотири тисячі дев`яносто чотири гривень 74 копійок) та судовий збір у розмірі 2662,40 грн. (дві тисячі шістсот шістдесят дві гривні 40 копійок). 
Стягнути із  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЄВРОКРЕДИТ» понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 (три тисячі гривень 00 копійок).
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного тексту рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Учасники справи:
Позивач: ТзОВ «ФК «ЄВРОКРЕДИТ» (49001, м. Дніпро, вул. Ушинського, буд. 1, офіс 105; код ЄДРПОУ 40932411).
Представник позивача: адвокат Журавльов Станіслав Георгійович (49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, буд. 21, офіс 411; РНОКПП НОМЕР_3 ).
Відповідачка: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ;  АДРЕСА_1 , РНОКПП  НОМЕР_4 ).

Суддя: І. Б. Кос