ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 червня 2026 року
м. Київ
справа № 522/20626/15-к
провадження № 51-3216км25
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:
головуючого	ОСОБА_1 ,	
суддів	ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 	
за участю: секретаря судового засідання прокурора представника цивільного відповідача  представника потерпілої	 ОСОБА_4 ,  ОСОБА_5 ,  ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),	
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого 
ОСОБА_9 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1,
на ухвалу Одеського апеляційного суду від 16 липня 2025 року, а також представника цивільного відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» (цивільний відповідач) адвоката ОСОБА_6 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2023 року та згадану ухвалу апеляційного суду.
Обставини справи
1. Оскарженим вироком ОСОБА_9 засуджено за частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України (КК) до позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. На підставі статті 75 КК його звільнено від відбування покарання із випробуванням на строк 3 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених статтею 76 КК. 
2. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 задоволено частково та стягнуто на її користь моральну шкоду у розмірі: 
- з цивільного відповідача - 20 000 грн;
- з ОСОБА_9 - 380 000 грн.
3. Суд визнав доведеним, що 16 березня 2015 року засуджений, керуючи автомобілем «ВАЗ-2101» і рухаючись по вул. Дегтярній з боку площі Льва Толстого у напрямку пров. Лютеранського в м. Одесі, на нерегульованому пішохідному переході, порушивши вимоги пунктів 1.5, 2.3 «б», 18.1 Правил дорожнього руху (ПДР), здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , внаслідок чого остання отримала тяжкі тілесні ушкодження.
4. Апеляційний суд оскарженою ухвалою залишив вирок без змін. 
Вимоги і доводи касаційних скарг 

5. Захисник, посилаючись на пункт 1 частини 1 статті 438 Кримінального процесуального кодексу України (КПК), просить закрити кримінальне провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
6. Він стверджує, що станом на день прийняття рішення судом апеляційної інстанції спливли строки давності притягнення до кримінальної відповідальності, але апеляційний суд, в порушення вимог статті 284 КПК, не закрив кримінальне провадження.
7. Представник цивільного відповідача, посилаючись на пункт 1 частини 1 статті 438 КПК, просить змінити оскаржені рішення в частині вирішення цивільного позову, відмовивши у стягненні моральної шкоди з цивільного відповідача.
8. Його доводи зводяться до того, що суди попередніх інстанцій не застосували положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01 липня 2004 року (Закон № 1961-IV) і
стягнули з цивільного відповідача на користь потерпілої моральну шкоду, хоча в частині позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди судом відмовили;
вийшли за межі позовних вимог;
визначили розмір моральної шкоди не на підставі суми страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, і стягнули моральну шкоду за обставин, за яких згідно зі статтею 26-1 Закону № 1961-IV моральна шкода стягненню не підлягала;
суд апеляційної інстанції не усунув порушення, допущені першою інстанцією і не дав належної оцінки правовим підставам відповідальності страховика.
9. Представник потерпілої адвокат ОСОБА_11 в письмових запереченнях на скарги сторони захисту та цивільного відповідача просив відмовити в їх задоволенні.
10. Представник цивільного відповідача адвокат ОСОБА_6 в письмових поясненнях на заперечення представника потерпілої висловив незгоду з доводами, викладеними у згаданих запереченнях.
11. Сторона захисту надіслала клопотання про розгляд справи без її участі. 
Позиції учасників касаційного розгляду 

12. Представник цивільного відповідача в судовому засіданні підтримав доводи своєї касаційної скарги. 
13. Представник потерпілого просила відмовити в задоволенні касаційних скарг сторони захисту та представника цивільного відповідача. 
14. Прокурор заперечила проти касаційної скарги сторони захисту, просила залишити її без задоволення та частково підтримала касаційну скаргу представника цивільного відповідача, просила скасувати оскаржені рішення в частині стягнення моральної шкоди зі страхової компанії. 
15. Іншим учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду касаційної інстанції не надходило. 
Оцінка Суду

16. Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи сторін, Суд дійшов висновку, що подана касаційні скарги підлягають частковому задоволенню.
Щодо скарги сторони захисту

17. Захисник стверджує, що на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції спливли строки давності притягнення до кримінальної відповідальності, але апеляційний суд в порушення вимог статті 284 КПК не закрив кримінальне провадження.
18. Судами встановлено, що злочин, інкримінований засудженому, вчинено 16 березня 2015 року, таким чином, строк давності, визначений пунктом 4 частини 1 статті 49 КК спливав 16 березня 2025 року.
19. Однак апеляційний суд дійшов висновку про те, що в період часу з 14 березня 2025 року по 16 липня 2025 року апеляційне провадження зупинялося у зв`язку із ухиленням засудженого від суду та його оголошенням його у розшук, тому на день постановлення 16 липня 2025 року апеляційним судом ухвали строк давності не сплив.
20. У той же час сторона захисту вважає, що навіть якщо вважати, що з 14 березня 2025 року засуджений ухилявся від суду, як вирішив апеляційний суд, це ухилення для мети статті 49 КК припинилося 21 березня 2025 року, коли він з`явився до апеляційного суду і залишив відповідну заяву.
21. Відповідаючи на цей довід сторони захисту, апеляційний суд в ухвалі від 16 липня 2025 року про відновлення апеляційного провадження зазначив, що з`явлення до суду 21 березня 2025 року не має значення, оскільки засуджений не підтвердив, що не з`явився в засідання 14 березня 2025 року з поважної причини. 
22. Суд не погоджується з рішенням суду апеляційної інстанції щодо періоду, протягом якого засуджений ухилявся від суду.
23. Відповідно до частини 2 статті 49 КК перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. Під ухиленням від досудового розслідування або суду з погляду застосування статті 49 КК України слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, що змушує правоохоронні органи вживати заходи, спрямовані на її розшук і затримання правопорушника[1]. Перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи.
24. Факт з`явлення засудженого до апеляційного суду 21 березня 2025 року не заперечується. 
25. Після з`явлення засудженого, апеляційний суд призначив розгляд на 21 травня 2025 року, але розгляд справи було відкладено у зв`язку з перебуванням одного з суддів на лікарняному на 16 липня 2025 року. 
26. Якихось обставин, які свідчили б про те, що засуджений продовжив ухилятися від суду після 21 березня 2025 року, апеляційним судом не зазначено. 
27. За таких обставин у Суду немає підстав вважати, що після 21 березня 2025 року існували підстави для зупинення перебігу строку давності і настання наслідків, передбачених частиною 2 статті 49 КК.
28. Таким чином, у цьому провадженні на час набрання вироком законної сили 16 липня 2025 року строк давності сплив, у зв`язку з чим Суд вважає за необхідне звільнити засудженого від покарання, призначеного за частиною 2 статті 286 КК.
29. Крім цього, Суд звертає увагу, що кримінальне провадження за апеляційними скаргами сторони захисту, представника потерпілого та цивільного відповідача щодо ОСОБА_9 було призначено до розгляду на 19 квітня 2023 року.
30. В період з квітня 2023 року по липень 2025 року, судові засідання неодноразово відкладались, зокрема: 
- у судовому засіданні 19 квітня 2023 року судом оголошено перерву до 07 червня 2023 року; 
- судове засідання, призначене на 07 червня 2023 року, відкладено за клопотанням представника потерпілої ОСОБА_11 на 26 липня 2023 року;
- у судовому засідання 26 липня 2023 року оголошено перерву до 11 жовтня 2023 року; 
- 11 жовтня 2023 року судом оголошено перерву до 20 грудня 2023 року, однак, за клопотанням представника потерпілої ОСОБА_12 , розгляд справи відкладено на 20 березня 2024 року;
- у судовому засіданні 20 березня 2024 року було частково задоволено клопотання захисника ОСОБА_8 про повторне дослідження доказів та оголошено перерву до 15 травня 2024 року, але засідання не відбулось у зв`язку з перебуванням судді ОСОБА_13 у відрядженні та відкладено розгляд справи на 17 червня 2024 року; 
- 17 червня 2024 року розгляд справи відкладено на 05 серпня 2024 року для ознайомлення з матеріалами справи представника потерпілої ОСОБА_14 ;
- 05 серпня 2024 року судом оголошено перерву до 14 жовтня 2024 року;
- у судовому засіданні 14 жовтня 2024 року оголошено перерву до 02 грудня 2024 року;
- у судовому засідання 02 грудня 2024 року судом оголошено перерву до 17 лютого 2025 року;
- 17 лютого 2025 року захисником ОСОБА_8 було заявлено клопотання про надання часу для підготовки до судових дебатів, у зв`язку з чим засідання було відкладено на 24 лютого 2025 року.
31. У всіх згаданих судових засіданнях ОСОБА_9 приймав особисту участь.
32. У судові засідання, призначені на 24 лютого 2025 року та 14 березня 2025 року засуджений не з`явився, внаслідок чого апеляційним судом було постановлено ухвалу про його розшук та зупинення апеляційного провадження.
33. В подальшому, після звернення ОСОБА_9 21 березня 2025 року до апеляційного суду із заявою, судове засідання було призначено на 21 травня 2025 року, але, у зв`язку з перебуванням судді ОСОБА_15 на лікарняному, розгляд було відкладено на 16 липня 2025 року. 
34. Таким чином, розгляд справи в суді апеляційної інстанції відбувався більше двох років, при цьому дана справа могла бути розглянута апеляційним судом в розумні строки, що не призвело б до спливу строків давності у кримінальному провадженні.
Щодо скарги цивільного відповідача 
35. Суд вважає обґрунтованими доводи касаційної скарги цивільного відповідача про те, що при стягненні зі страхової компанії моральної шкоди неправильно розрахована сума відшкодування, оскільки не застосовано норми Закону № 1961?IV.
36. У суді першої інстанції потерпілою було заявлено позов, пізніше уточнений, щодо стягнення з цивільного відповідача матеріальної шкоди у розмірі 100 000 грн та з засудженого - у розмірі 1457943,89 грн, а також з засудженого моральної шкоди - у розмірі 500 000 грн.
37. Суд першої інстанції задовольнив позов частково: залишив без задоволення в частині відшкодування матеріальної шкоди та стягнув моральну шкоду з цивільного відповідача у розмірі 20 000 грн та з засудженого - у розмірі 380 000 грн. Суд апеляційної інстанції погодився з таким рішенням першої інстанції.
38. Суд не може погодитись з такими висновками.
39. Відповідно до статті 26-1Закону № 1961-IV, чинного на час ухвалення вироку, страховик відшкодовує потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час ДТП, моральну шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
40. Суд уже зазначав, що визначення розміру спричиненої внаслідок ДТП шкоди тісно пов`язане зі страховою виплатою, що підлягає відшкодуванню за шкоду, заподіяну здоров`ю особи. Якщо розмір страхового відшкодування за шкоду, завдану здоров`ю потерпілого, не встановлено, суд позбавлений можливості задовольнити позовні вимоги потерпілого про стягнення моральної шкоди у відповідності до Закону № 1961-IV у межах страхової виплати за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності[2].
41. У цій справі суд першої інстанції не встановив розмір шкоди, заподіяної здоров`ю, однак стягнув зі цивільного відповідача моральну шкоду, що суперечить статті 26-1Закону № 1961-IV, у зв`язку з чим рішення в цій частині підлягають скасуванню в частині вирішення цивільного позову щодо стягнення моральної шкоди з ПрАТ «Страхова компанія «АРКС». 
На підставі викладеного, керуючись статтями 433, 436, 438, 441, 442 Кримінального процесуального кодексу України, Суд 
ухвалив:
Касаційні скарги захисника ОСОБА_8 та представника цивільного відповідача ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» - адвоката ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2023 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 16 липня 2025 року щодо ОСОБА_9 змінити.
На підставі частини 1 статті 49, частини 5 статті 74 КК звільнити ОСОБА_9 від покарання, призначеного за частиною 2 статті 286 КК.
Вказані судові рішення в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 про стягнення відшкодування моральної шкоди з ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» скасувати і призначити в цій частині новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. 
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді: 

ОСОБА_1 ОСОБА_2  ОСОБА_3 

[1] 12 травня 2026 року, № 607/15056/21, https://reyestr.court.gov.ua/Review/136505507

[2] Постанова від 18 січня 2023 року у справі № 607/8490/20, https://reyestr.court.gov.ua/Review/108553981;