Дата документу 25.05.2026	Справа № 554/1006/26	
 	Провадження № 2/554/2184/2026	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2026 року місто Полтава 
Шевченківський районний суд міста Полтави у складі:
головуючого судді - Тімошенко Н.В.,
за участю секретаря судового засідання – Тоцької К.А.,
представника позивача – Зубко Н.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє фізична особа-підприємець ОСОБА_2 до Національної академії медичних наук України, Державної установи «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України» про визнання незаконними та скасування Постанови Бюро Президії НАМН України від 14.06.2024 № 19/11, наказів від 14.06.2024 № 80 та від 15.11.2024 № 139, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час незаконного відсторонення,-
ВСТАНОВИВ:
26 січня 2026 року ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , звернувся до Шевченківського районного суду міста Полтави з позовною заявою.
Відповідно до позовної заяви, позивач прохав визнати незаконними та скасувати Постанову Бюро Президії Національної академії медичних наук України від 14.06.2024 №19/11, визнати незаконними та скасувати накази Державної установи «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України» від 14.06.2024 № 80 та від 15.11.2024 № 139, поновити Позивача на посаді заступника директора з науково-практичної роботи ДУ «ІМП імені Ю.І. Кундієва НАМН», стягнути із Державної установи «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України» середній заробіток за час незаконного відсторонення з 14.06.2024 по 21.01.2025 у розмірі 455997,64 грн.
Посилаючись на те, що з 13 квітня 2020 року ОСОБА_1 обіймав посаду заступника директора з науково-практичної роботи Державної установи «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України» на підставі наказу від 09.04.2020 № 14-К2 «Про прийняття на роботу».
14 червня 2024 року Постановою Бюро Президії НАМН України № 19/11 Позивача відсторонено від виконання обов`язків за займаною посадою заступника директора з науково-практичної роботи ДУ «ІМП імені Ю.І. Кундієва НАМН» на час проведення розслідування та до отримання інформації від правоохоронних органів. 
На виконання зазначеної Постанови того ж дня видано наказ Державної установи «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України» від 14.06.2024 № 80 про відсторонення від займаної посади ОСОБА_1 
15 листопада 2024 року наказом Державної установи «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України» № 139 «Про відсторонення працівників на час службової перевірки» Позивача повторно відсторонено від роботи за основним місцем роботи та за сумісництвом на час проведення службової перевірки Комісією ДУ «ІМП імені Ю.І. Кундієва НАМН» з одночасним призупиненням нарахування заробітної плати.
Наказом Державної установи «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України» від 21.01.2025 № 20 Позивача зобов`язано приступити до виконання посадових обов`язків з 22 січня 2025 року. Таким чином, фактичний строк відсторонення склав з 14.06.2024 по 21.01.2025 включно.
Ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Полтави Тімошенко Н.В. від 29 січня 2026 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін.
13 лютого 2026 року представник відповідача ДУ «ІМП імені Ю.І. Кундієва НАМН» подав відзив на позовну заяву.
20 лютого 2026 року представник позивача подала відповідь на відзив.
06 березня 2026 року представник відповідача НАМН України подав відзив на позовну заяву.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 26.05.2026 року відзив на позовну заяву поданий представником відповідача НАМН України, суд залишив без розгляду.
Відповідачі НАМН України та ДУ «ІМП імені Ю.І. Кундієва НАМН» у відзивах заперечили проти позову, посилаючись на пропущення Позивачем тримісячного строку звернення до суду, встановленого ст. 233 КЗпП України, правомірність відсторонення з огляду на наявність кримінального провадження № 42023100000000100 та ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 27.05.2024 про проведення обшуків, неналежність обраного способу захисту, недопустимість стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки представник Позивача не є адвокатом.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, прохала задовільнити.
Представники відповідачів в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про день і час слухання справи.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.
ОСОБА_1 з 13 квітня 2020 року обіймав посаду заступника директора з науково-практичної роботи Державної установи «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України» на підставі наказу від 09.04.2020 № 14-К2 «Про прийняття на роботу».
14 червня 2024 року Постановою Бюро Президії НАМН України № 19/11 Позивача відсторонено від виконання обов`язків за займаною посадою заступника директора з науково-практичної роботи ДУ «ІМП імені Ю.І. Кундієва НАМН» на час проведення розслідування та до отримання інформації від правоохоронних органів. На виконання зазначеної Постанови того ж дня видано наказ Відповідача 2 від 14.06.2024 № 80 про відсторонення від займаної посади ОСОБА_1 
15 листопада 2024 року наказом Відповідача 2 № 139 «Про відсторонення працівників на час службової перевірки» Позивача повторно відсторонено від роботи за основним місцем роботи та за сумісництвом на час проведення службової перевірки Комісією ДУ «ІМП імені Ю.І. Кундієва НАМН» з одночасним призупиненням нарахування заробітної плати.
Наказом Відповідача 2 від 21.01.2025 № 20 Позивача зобов`язано приступити до виконання посадових обов`язків з 22 січня 2025 року. Таким чином, фактичний строк відсторонення склав з 14.06.2024 по 21.01.2025 включно. 
Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
Позивач дізнався про порушення свого права 14.06.2024 у день видання оспорюваних Постанови та наказу. Тримісячний строк сплив 14.09.2024. 
Між тим, Позивач ще 06.09.2024 звернувся з аналогічним позовом до Печерського районного суду м. Києва (справа № 757/39610/24-ц), ухвалою якого від 06.09.2024 відкрито провадження. Отже, строк звернення до суду Позивачем дотримано шляхом подачі позову до Печерського районного суду м. Києва в межах тримісячного строку.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01.08.2025 позовну заяву залишено без розгляду у зв`язку з повторною неявкою Позивача в судове засідання. Відповідно до ч. 9 ст. 227 ЦПК України залишення позову без розгляду не позбавляє позивача права повторного звернення до суду в загальному порядку. Позивач скористався цим правом, звернувшись до Шевченківського районного суду м. Полтави 26.01.2026.
Суд встановлює, що причини повторного звернення після залишення позову без розгляду полягали у тривалому перебуванні Позивача на лікарняному з жовтня 2024 по січень 2025 року, неналежному інформуванні Позивача про судовий розгляд попереднім представником адвокатом Гнатюком М., який не повідомив суд про припинення представництва, отриманні відомостей про залишення позову без розгляду лише 28.11.2025 через нового представника – ОСОБА_2 після отримання копії ухвали від 01.08.2025.
Ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Полтави Михайлової І.М. (справа № 554/17790/25 провадження № 2/554/756/2026) позовну заяву ОСОБА_1  до Національної академії медичних наук України, Державної Установи «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України» про визнання незаконними постанови та наказів про відсторонення від посади, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за період відсторонення вважати неподаною та повернути позивачу.
Рішенням Конституційного суду України № 1-р/2025 від 11.12.2025 року у справі №1-7/2024(337/24) визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною) частину першу статті 233 КЗпП України в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних платежів. 
Беручи до уваги наведені обставини в їх сукупності, суд вважає зазначені причини такими, що є об`єктивно непереборними і приходить до висновку що позивачем не пропущений строк звернення до суду і зловживання процесуальними правами, відсутні.
Відповідно до ст. 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння, відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.
Відсторонення від роботи - це тимчасове позбавлення працівника, який перебуває у трудових правовідносинах із підприємством, можливості реального здійснення ним права на працю на підставі виявленого власником чи уповноваженим ним органом факту, через який він має право усунути або зобов`язаний усунути працівника від роботи.
Перелік підстав для відсторонення за ст. 46 КЗпП України є вичерпним та розширювальному тлумаченню не підлягає. Для застосування формулювання «в інших випадках, передбачених законодавством» необхідна наявність прямої норми законодавства, яка прямо передбачає таку підставу відсторонення.
Щодо Постанови Бюро Президії НАМН України від 14.06.2024 № 19/11 та наказу Відповідача 2 від 14.06.2024 № 80 слід зазначити наступне.
З тексту оспорюваної Постанови вбачається, що підставою відсторонення Позивача слугували: проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №42023100000000100 та ухвала слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 27.05.2024 про надання дозволу на проведення обшуків у службових кабінетах посадових осіб Інституту, в тому числі т.в.о. директора Іщейкіна К.Є.
Суд зазначає, що проведення кримінального розслідування та наявність ухвали про проведення обшуків не є підставою для відсторонення від роботи за ст. 46 КЗпП України. 
Відсторонення від посади під час досудового розслідування є самостійним заходом кримінального провадження, передбаченим ст. 154 КПК України і може застосовуватися виключно за рішенням слідчого судді. Роботодавець не наділений повноваженнями самостійно застосовувати цей захід всупереч порядку, встановленому КПК України.
Матеріали справи підтверджують, що Позивач мав процесуальний статус свідка у кримінальному провадженні № 42023100000000100, жодного рішення слідчого судді чи суду про відсторонення Позивача від посади в порядку ст. 154 КПК України не ухвалювалося, наявність ухвали про обшук у службовому кабінеті не свідчить про підозру або обвинувачення Позивача у вчиненні злочину, станом на дату звернення до суду з позовом Позивач не мав і не має статусу підозрюваного або обвинуваченого.
Посилання Відповідача на Статут НАМН України та повноваження Президії щодо «тимчасового відсторонення» не може бути підставою для відступу від вимог трудового законодавства. 
Локальні нормативні акти та статути не можуть встановлювати підстави відсторонення, відмінні від передбачених КЗпП України та іншим законодавством, оскільки це суперечить принципу верховенства права згідно до ст. 8 Конституції України і погіршує становище працівника порівняно з вимогами законодавства, що є неприпустимим відповідно до ст. 9 КЗпП України.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що Постанова Бюро Президії НАМН України від 14.06.2024 № 19/11 та виданий на її виконання наказ Відповідача від 14.06.2024 № 80 прийняті з грубим порушенням вимог ст. 46 КЗпП України, а тому підлягають визнанню незаконними та скасуванню. 
Відсторонення від роботи з підстав, не передбачених ст. 46 КЗпП України, є незаконним.
Наказом від 15.11.2024 № 139 Позивача відсторонено від роботи на час проведення службової перевірки Комісією ДУ «ІМП імені Ю.І. Кундієва НАМН» з призупиненням нарахування заробітної плати. 
Наказ виданий з посиланням на ст. 46 КЗпП України «щодо відсторонення працівників від роботи роботодавцем у разі проведення службової перевірки роботодавцем, який віднесений до переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення».
Суд констатує, що стаття 46 КЗпП України не містить серед підстав відсторонення такої підстави, як проведення службової перевірки роботодавцем. 
Жоден нормативно-правовий акт не наділяє роботодавця правом відстороняти працівника від роботи виключно на підставі проведення власної внутрішньої службової перевірки із одночасним призупиненням нарахування заробітної плати. 
Відсторонення від роботи на час службової перевірки та призупинення заробітної плати є незаконним і порушує конституційне право на оплату праці згідно до ст. 43 Конституції України.
Наказ від 15.11.2024 № 139 є незаконним і підлягає скасуванню.
Відповідачі у відзивах зазначали, що відсторонення від роботи є тимчасовим заходом, а не звільненням, тому вимога про поновлення на посаді є неналежним способом захисту.
Суд зауважує, що Позивачем підтверджено допуск до роботи лише з 22.01.2025 на підставі наказу № 20. 
Водночас оспорювані накази та Постанова не були скасовані роботодавцем у встановленому порядку та продовжують існувати як юридичні факти.
Скасування незаконних актів про відсторонення та поновлення Позивача у правах, пов`язаних із зайняттям посади, є належним та ефективним способом захисту порушеного права в розумінні ст. 15, 16 ЦК України.
Крім того, враховуючи, що питання про повернення до виконання обов`язків фактично вирішено наказом № 20 від 21.01.2025.
Відповідачі у відзивах обґрунтовано зазначають, що Позивач не був звільнений трудовий договір з ним не розривався. 
Відсторонення від роботи за своєю правовою природою є тимчасовим усуненням працівника від виконання посадових обов`язків без припинення трудових правовідносин. Отже, положення ч. 1 ст. 235 КЗпП України, яка регулює наслідки незаконного звільнення, до цих правовідносин незастосовні.
Матеріали справи підтверджують, що Позивача допущено до виконання посадових обов`язків наказом № 20 від 21.01.2025 з 22 січня 2025 року. 
Суд відмовляє у задоволенні вимоги про поновлення на посаді як такої, що не відповідає фактичним обставинам справи та обрана як неналежний спосіб захисту. Належним і достатнім способом захисту трудових прав Позивача є визнання незаконними та скасування актів про відсторонення і стягнення середнього заробітку за час незаконного відсторонення, що і є предметом задоволення судом.
У разі встановлення судом, що роботодавець із власної ініціативи та без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд задовольняє позов останнього про стягнення заробітної плати за час такого відсторонення.
Розрахунок середнього заробітку здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 № 100 (з подальшими змінами).
Позивачем надано розрахунок, відповідно до якого загальний розрахунковий дохід за 12 місяців (червень 2023 - травень 2024 р.) складає 708 268,83 грн;
- середньомісячна заробітна плата: 708 268,83 / 12 = 59 022,41 грн;
- середньоденна заробітна плата: 59 022,41 / 30,44 = 1 938,98 грн;
-страховий стаж - понад 8 років, відсоток виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності - 100%.
Відповідно до розрахунку, загальна сума невиплаченого середнього заробітку за період незаконного відсторонення складає заробіток за час відсторонення (14.06.2024 – 14.10.2024): 275 672,50 грн (знято при відсторонені), допомога по тимчасовій непрацездатності за жовтень 2024 – 21 січня 2025 р.: 180 325,14 грн, разом до стягнення 275 672,50 + 180 325,14 = 455 997,64 грн.
Відповідачі не спростували наданого Позивачем розрахунку та не надали альтернативного контррозрахунку. 
Суд перевірив розрахунок та визнає його обґрунтованим. Загальна сума середнього заробітку, що підлягає стягненню як безпосереднього роботодавця, становить 455 997 (чотириста п`ятдесят п`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто сім) грн 64 коп.
Відповідно до ст. 131-2 Конституції України та ч. 4 ст. 137 ЦПК України витрати на правничу допомогу відшкодовуються стороні, на користь якої ухвалено рішення, за рахунок іншої сторони, якщо таку допомогу надавав адвокат. Представник Позивача Зубко Н.М. не є адвокатом. 
Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19 роз`яснено, що витрати на юридичні послуги, надані особою, яка не є адвокатом, не можуть бути відшкодовані в порядку ч. 4 ст. 137 ЦПК України.
Отже, витрати Позивача на оплату послуг ФОП ОСОБА_2 у розмірі 20 000 грн не підлягають стягненню з Відповідачів як судові витрати на правничу допомогу.
Позивач у справах про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» лише в частині вимог про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати. 
Водночас, відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 910/4518/16, пільга щодо судового збору не поширюється на вимоги про визнання незаконними актів про відсторонення та стягнення середнього заробітку як спеціального виду відповідальності роботодавця.
З огляду на те, що Позивач не сплачував судовий збір, зазначене питання підлягає вирішенню в порядку, передбаченому Законом України «Про судовий збір».
Позивач звільнений від сплати судового збору лише за майновою вимогою про стягнення заробітної плати. За чотирма вимогами немайнового характеру судовий збір підлягає стягненню з позивача.
Розрахунок судового збору здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (немайнові вимоги фізичної особи: ставка - 1 прожитковий мінімум для працездатних осіб). Прожитковий мінімум з 01.01.2026 становить 3 328,00 грн:
– вимога про скасування Постанови НАМН № 19/11 становить 3 328,00 грн;
– вимога про скасування наказу № 80 становить 3 328,00 грн;
– вимога про скасування наказу № 139 становить 3 328,00 грн;
– вимога про поновлення на посаді становить 3 328,00 грн.
Разом судовий збір за немайновими вимогами, який підлягає сплаті позивачем становить 13 312,00 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76-82, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,- 
У Х В А Л И В:
Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Визнати незаконною та скасувати Постанову Бюро Президії Національної академії медичних наук України від 14 червня 2024 року № 19/11 про відсторонення ОСОБА_1 від виконання обов`язків за займаною посадою заступника директора з науково-практичної роботи ДУ «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України».
Визнати незаконним та скасувати наказ Державної установи «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України» від 14 червня 2024 року № 80 про відсторонення від займаної посади ОСОБА_1 .
Визнати незаконним та скасувати наказ Державної установи «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України» від 15 листопада 2024 року № 139 в частині, що стосується відсторонення від займаної посади ОСОБА_1 .
Стягнути з Державної установи «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України» (код ЄДРПОУ: 22946309) на користь ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1 ) середній заробіток за час незаконного відсторонення від роботи за період з 14 червня 2024 року по 21 січня 2025 року включно у розмірі 455 997 (чотириста п`ятдесят п`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто сім) гривень 64 копійки.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 13 312,00 грн.
У задоволенні вимоги про поновлення на посаді - відмовити .
У задоволенні вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу - відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.

Суддя Н.В.Тімошенко