П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/5097/24-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Сіжук О.В. 
Суддя-доповідач - Шидловський В.Б. 
01 червня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Шидловського В.Б. 
суддів: Капустинського М.М.  Сапальової Т.В. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 06 січня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Чернівецької міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Департаменту соціальної політики Чернівецької міської ради, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність щодо невжиття заходів, направлених на продовження терміну дії посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни серії НОМЕР_1 на строк до 01.08.2027;
- зобов`язати продовжити термін дії посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни серії НОМЕР_1 на строк до 01.08.2027.
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 06 січня 2026 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі.
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено про безпідставність доводів апеляційної скарги, відсутність підстав для її задоволення та відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 в період з 1996 по 2021 роки проходив військову службу в Збройних Силах України.
Під час виконання обов`язків військової служби позивача отримав травму, а саме: закритий перелом лівої великогомілкової кістки в нижній третині, малогомілкової кістки у верхній третині зі зміщенням відламків, що підтверджується свідоцтвом про хворобу від 13.03.2012 № 8.
Згідно з витягом з протоколу засідання військово-лікарської комісії Західного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця № 214 від 07.05.2012 отримана позивачем травма пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.
05.08.2021 Управлінням праці та соціального захисту населення Першотравневої районної у місті Чернівці ради було видано позивачу посвідчення серії НОМЕР_1 , термін дії якого закінчився 01.08.2024. Згідно вказаного посвідчення позивач є інвалідом 3 групи і має право на пільги встановленні законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни.
Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією ОКМУ «Центр МСЕ» від 23.09.2024 серії 12 ААГ № 804228 при повторному огляді позивачу було підтверджено ІІІ (третю) групу інвалідності на строк до 01.08.2027, при цьому зазначено, що інвалідність пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.
Після отримання вказаної довідки МСЕК у зв`язку із закінченням терміну дії посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни серії НОМЕР_1 від 05.08.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою щодо продовження терміну дії вказаного посвідчення.
Відповідачем листом від 09.10.2024 №Р-2402/21/02-12/2343 надано відповідь щодо неможливості продовження терміну дії посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни у зв`язку з відсутністю законних підстав для продовження терміну дії вказаного посвідчення. Відповідач зазначає, що у випадку позивача причиною інвалідності є травма отримана при виконані обов`язків військової служби внаслідок повторних переломів лівої великогомілкової кістки, а не під час бойових дій.
Вважаючи дії відповідача щодо відмови у продовженні терміну дії посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни серії НОМЕР_1 від 05.08.2021 протиправними, позивач звернулася до суду із даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що наявність у позивача статусу особи з інвалідністю внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, які не перелічені в статті 7 Закону № 3551-XII не слугує підставою для набуття позивачем статусу особи з інвалідністю 3 групи внаслідок війни.
Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначаються Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-XII (далі - Закон №3551-XII).
Статтею 4 Закону № 3551-ХІІ визначено, що ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.
До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.
Відповідно до частини першої статті 7 Закону № 3551-XII до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю в бойових діях у мирний час.
Пунктом 1 частини другої статті 7 Закону № 3551-XIІ встановлено, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа: військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.
Порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранам війни визначається нормами Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №302 від 12.05.1994 (далі - Положення № 302) (в редакції чинній, на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до пункту 2 Положення № 302 посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) Захисників чи Захисниць України, на основі якого надаються відповідні пільги і компенсації.
Згідно пункту 3 Положення № 302 особам з інвалідністю внаслідок війни (стаття 7 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом «Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни» та нагрудний знак «Ветеран війни - особа з інвалідністю внаслідок війни».
Згідно пункту 7 Положення №302 «Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни», «Посвідчення учасника війни» і відповідні нагрудні знаки, «Посвідчення члена сім`ї загиблого», «Посвідчення члена сім`ї загиблого Захисника чи Захисниці України» видаються структурними підрозділами районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчими органами міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад, на які покладено функції з питань ветеранської політики (далі - місцеві структурні підрозділи з питань ветеранської політики), за задекларованим/зареєстрованим місцем проживання (перебування) або адресою фактичного місця проживання (для внутрішньо переміщених осіб) особи.
Відповідно до пункту 10 Положення №302 «Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни» видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.
З аналізу наведених норм слідує, що віднесення особи до особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до статті 7 Закону № 3551-ХІІ безпосередньо пов`язане з визначенням самого поняття «ветеран війни», яке міститься у статті 4 цього Закону, згідно з частиною першою якої ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.
Отже, визначальною ознакою категорії осіб, які відносяться до «осіб з інвалідністю внаслідок війни», є те, що такі особи безпосередньо брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.
Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постановах від 30.09.2019 у справі № 824/32/19-а, від 18.11.2020 у справі №1140/2362/18, від 02.04.2021 у справі № 0540/9350/18-а.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 7 Закону №3551-ХІІ для визначення права на встановлення статусу «особа з інвалідністю внаслідок війни» підлягає встановленню те, що, по-перше: особа, яка претендує на встановлення такого статусу, є особою з числа військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, та, по-друге: такі особи стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.04.2021 у справі №0540/9350/18-а.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що під час виконання обов`язків військової служби позивач отримав травму, а саме: закритий перелом лівої великогомілкової кістки в нижній третині, малогомілкової кістки у верхній третині зі зміщенням відламків, що підтверджується свідоцтвом про хворобу від 13.03.2012 № 8.
Крім того, згідно витягу з протоколу засідання військово-лікарської комісії Західного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця № 214 від 07.05.2012 отримана позивачем травма пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.
Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією ОКМУ «Центр МСЕ» від 23.09.2024 серії 12 ААГ № 804228 при повторному огляді позивачу було підтверджено ІІІ (третю) групу інвалідності на строк до 01.08.2027, при цьому зазначено, що інвалідність пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.
Отже, наданими позивачем доказами підтверджено отримання ним травми під час проходження військової служби, а інвалідність пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, що не є тотожним отриманню травми під час захисту Батьківщини.
Доказів того, що військова частина, в якій проходив службу позивач, перебувала на території іншої держави, яка вела бойові дії, або в зоні бойових дій на території власної держави, відсутні.
Таким чином , колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що інвалідність позивача не є наслідком поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті.
Враховуючи те, що травма, яку отримав позивач та внаслідок якої встановлено інвалідність, не пов`язана із участю позивача у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав, то відсутні правові підстави для віднесення позивача до категорії осіб з інвалідністю внаслідок війни відповідно до статті 7 Закону № 3551-ХІІ.
Щодо доводів апелянта про те, що він неодноразово брав участь у бойових діях на території інших держав, був декілька разів відзначений державними нагородами, то колегія суддів відзначає, що такі докази не були подані під час розгляду справи в суді першої інстанції, так само як позивачем не наведено обґрунтованих підстав щодо їх ненадання. 
Згідно із ч.4 ст.308 КАС України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Враховуючи те, що позивачем до заяви про продовження дії посвідчення «Особи з інвалідністю внаслідок війни» не надано документів на підтвердження факту одержання травми під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, то суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що відмова відповідача у продовженні дії посвідчення є правомірною, оскільки позивачем не підтверджено належність його до категорії осіб, передбачених статтею 7 Закону №3551-XII.
Таким чином, відмовляючи позивачу у продовженні терміну дії посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни серії НОМЕР_1 від 05.08.2021 Департамент соціальної політики Чернівецької міської ради діяв у межах повноважень та у спосіб передбачений законом.
З вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.
За таких обставин рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
При ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всі вимоги законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.
За правилами статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 06 січня 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Шидловський В.Б.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Капустинський М.М.    Сапальова Т.В.