ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

26 червня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/11222/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),
суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11.02.2026 року (головуючий суддя Новікова І.В.)
у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , 22.12.2025 року звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, просила:
визнати протиправними та скасувати рішення відповідача від 16.10.2025 №222430004781, яким позивачці відмовлено у призначенні пенсії;
зобов`язати відповідача призначити позивачці з 09.10.2025 пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів» від 24.12.2015 №911-VII.
В обґрунтування позову зазначено, що позивач звернулася за призначенням пенсії, проте рішенням відповідача їй було відмовлено у задоволенні її заяви. Рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 №2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VІІІ, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VIIІ. Вказує на те, що Конституційний Суд України приймаючи вказане рішення, виходив з того, що встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення певного віку (для працівників, зазначених у пунктах «е», «ж» статті 55 Закону №1788-ХІІ - 55 років), нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1, 3, частини третьої статті 22, статті 46 Основного Закону України. Позивачка зазначає, що вона має страховий стаж 39 років 00 місяців 1 день, з них вислуга років 26 років 1 місяць 27 днів спеціального стажу роботи як працівника медицини, тобто має право на призначення пенсії. 
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 11.02.2026 року позов – задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 16.10.2025 №222430004781, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити ОСОБА_1 з 09.10.2025 пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів» від 24.12.2015 №911-VII.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Вказує, що відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року – не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років. Пенсія за вислугу років призначається та виплачується при звільненні з роботи, яка дає право на таку пенсію. Відповідач зазначає, що за результатом розгляду заяви позивачці правомірно відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку із відсутністю станом на 11.10.2017 стажу роботи, який дає право на даний вид пенсії. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне. 
Судом першої інстанції встановлено, що 09.10.2025 позивачка звернулася до територіальних органів ПФУ з заявою про призначення їй пенсії за вислугу років.
Рішенням ГУ ПФУ у Вінницькій області від 16.10.2025 №222430004781, яке прийнято за принципом екстериторіальності, позивачці відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи.
Позивач вважає протиправним Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області від 16.10.2025 №222430004781, яким відмовлено позивачу у призначенні пенсії за вислугу років.
Суд першої інстанції позов задовольнив.
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.
За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (в редакції, що діяла до внесення змін Законом України від 02.03.2015 №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» та Законом України від 24.12.2015 №911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Проте, Законом України від 02 березня 2015 року №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», який набув чинності з 01.04.2015 пункт «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ було викладено в іншій редакції, згідно якої право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: 
з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; 
з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; 
з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; 
з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; 
з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; 
з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; 
з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; 
з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; 
з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; 
з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.
У подальшому, згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VIII до статті 55 Закону №1788-ХІІ з 01.01.2016 також було внесено зміни, відповідно до якого пункт «е» вказаної статті має наступний зміст:
право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; 
з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; 
з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; 
з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; 
з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; 
з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; 
з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; 
з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; 
з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; 
з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку: 
50 років - які народилися з 1 січня 1966 року по 30 червня 1966 року; 
50 років 6 місяців - які народилися з 1 липня 1966 року по 31 грудня 1966 року; 
51 рік - які народилися з 1 січня 1967 року по 30 червня 1967 року; 
51 рік 6 місяців - які народилися з 1 липня 1967 року по 31 грудня 1967 року; 
52 роки - які народилися з 1 січня 1968 року по 30 червня 1968 року; 
52 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1968 року по 31 грудня 1968 року; 
53 роки - які народилися з 1 січня 1969 року по 30 червня 1969 року; 
53 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1969 року; 
54 роки - які народилися з 1 січня 1970 року по 30 червня 1970 року; 
54 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року; 
55 років - які народилися з 1 січня 1971 року.
Рішенням Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року №2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5.11.1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року №911-VIII.
Ці норми втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного рішення, тобто з 04 червня 2019 року.
Отже, з 04 червня 2019 року при вирішенні питання про призначенні позивачці пенсії за вислугою років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788-XII необхідно керуватися вказаною нормою у редакції до внесення змін Законом №213-VIII та Законом №911-VIII.
Таким чином, з 04 червня 2019 року при визначенні права на отримання пенсії за вислугу років необхідно виходити з наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
03 жовтня 2017 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII, яким з 11 жовтня 2017 року розділ XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV доповнено пунктом 2-1.
Згідно пункту 2-1 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV, особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».
Законом № 2148-VІІІ були внесені зміни до пункту 16 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-XII, після внесених яких вказаний пункт викладений у наступній редакції: 
«До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. 
Положення Закону №1788-XII застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії».
Таким чином, враховуючи положення п.2-1 та п.16 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV, визначальним для встановлення права особи на призначення пенсії за вислугу років є наявність в особи спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії станом на 11.10.2017. 
У спірному випадку, враховуючи вищенаведені положення статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», такий стаж повинен становити від 25 до 30 років.
Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду у справі №440/1286/20 (постанова від 27.07.2022).
Таким чином, у спірному рішення про відмову у призначенні пенсії, орган ПФУ встановив, що спеціальний стаж позивачки за вислугу років, необхідний для призначення пенсії, станом 11.10.2017, складає 26 років 01 місяць 27 днів.
За таких обставин, оскільки позивачка має понад 25 років спеціального стажу, то відповідно має право на призначення пенсії за вислугу років, а тому відмова органу ПФУ у призначенні пенсії за вислугу років є протиправною та такою, що суперечить вимогам чинного законодавства України.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про протиправність рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області від 16.10.2025 №222430004781 та наявність підстав для задоволення позову.
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову.
Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи відповідача спростовуються доводами, викладеними позивачем та нормами законодавства, що регулює дані правовідносини. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.
Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України. 
Керуючись 241-245, 250, 311, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області – залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11.02.2026 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 26.06.2026 та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова 

суддя Л.А. Божко 

суддя О.М. Лукманова