ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

17 червня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/5780/26	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),
суддів: Добродняк І.Ю., Суховарова А.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2026 року (суддя Калугіна Н.Є.) у справі № 160/5780/26 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №045550033714 від 30.01.2026 року про відмову у призначені пенсії за віком ОСОБА_2 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_2 до стажу роботи період навчання на денній формі з 01.09.1983 по 26.09.1987, відповідно до диплому серії НОМЕР_1 (з урахуванням частково зарахованого стажу догляд за дитиною до досягнення трьох річного віку) та періоди роботи з 05.01.1992 року по 22.08.1996 року, з 25.08.1996 року по 25.01.1998 року, з 02.03.1999 року по 28.11.2000 року, з 05.12.2000 року по 18.12.2001 року та з 22.05.2002 року по 27.12.2002 року, відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_2 від 5.01.1992 року та повторно розглянути заяву про призначення позивачу пенсії за віком від 23.01.2026 року.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірне рішення пенсійного органу №045550033714 від 30.01.2026 є протиправним, а отже підлягає скасуванню, оскільки позивачка має достатній страховий стаж для призначення пенсії за віком.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2026 року адміністративний позов задоволено частково:
-визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №045550033714 від 30.01.2026 року про відмову у призначені пенсії за віком ОСОБА_2 .
-зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (код ЄДРПОУ 14035769) зарахувати ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) до страхового стажу період навчання з 01.09.1983 по 26.09.1987 та періоди роботи з 05.01.1992 року по 22.08.1996 року, з 25.08.1996 року по 25.01.1998 року, з 02.03.1999 року по 30.06.1999 року та з 01.01.2000 по 28.11.2000, з 05.12.2000 року по 18.12.2001 року та з 22.05.2002 року по 27.12.2002 року.
-зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області 
(код ЄДРПОУ 14035769) призначити ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) пенсію за віком, згідно зі ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 15.11.2025.
В іншій частині позовних вимог – відмовлено. 
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що певні недоліки у заповненні трудової книжки позивача, не позбавляють останнього права на отримання гарантованих пенсійних виплат, а відповідач, в разі наявності сумнівів в тих чи інших документах, не позбавлений права перевірити інформацію, яка у них зазначена, як того вимагає частина 3 статті 44 Закону №1058, відтак періоди роботи позивачаз 05.01.1992 року по 22.08.1996 року, з 25.08.1996 року по 25.01.1998 року, з 02.03.1999 року по 30.06.1999 року та з 01.01.2000 по 28.11.2000 підлягають зарахуванню до страхового стажу.
Щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 05.12.2000 року по 18.12.2001 року та з 22.05.2002 по 27.12.2001 суд зауважив, що позивач не повинен відповідати за неналежне виконання страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків.
Також суд першої інстанції дійшов висновку, що підлягає зарахуванню період навчання позивача з 01.09.1983 по 26.09.1987 на території російської федерації, оскільки на час його навчання Україна була учасником угоди, тому її норми застосовуються до спірних правовідносин.
Разом з тим, суд зауважив, що відповідно до алгоритму розрахунку стажу, період роботи з 01.07.1999 по 31.12.1999 зарахований до страхового стажу позивача, тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник вказує, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу позивача не може бути зараховано: період роботи з 05.01.1992 по 22.08.1996, оскільки запис про прийняття на роботу здійснено з порушенням вимог Інструкції № 58: у розділі «Відомості про роботу» в заголовку не зазначено повне найменування підприємства, відсутня посада та підпис відповідальної особи, яка здійснила запис про звільнення з роботи; період роботи з 25.08.1996 по 25.01.1998, оскільки запис про звільнення засвідчений печаткою, яка не відповідає назві підприємства, куди була прийнята заявниця, відомості про реорганізацію відсутні; період роботи з 02.03.1999 по 28.11.2000, оскільки запис про звільнення засвідчений печаткою, яка не відповідає назві підприємства, куди була прийнята заявниця, відомості про реорганізацію відсутні; період роботи з 05.12.2000 по 18.12.2001, з 22.05.2002 по 27.12.2002, оскільки відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; період навчання з 01.09.1983 по 23.06.1989, оскільки термін навчання перевищує загальновстановлений термін (частково зараховано до стажу догляд за дитиною до досягнення трьохрічного віку). Відтак, скаржник наполягає, що спірне рішення про відмову у призначенні пенсії є правомірним, а тому підстав для задоволення позову немає.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обгрунтоване.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що позивачка - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 23.01.2026 звернулась до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком, відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Заява позивача за принципом екстериторіальності розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №045550033714 від 30.01.2026 відмовлено в призначенні пенсії за віком, відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки заявник не набув необхідного страхового стажу (32 років).
За змістом рішення страховий стаж становить 27 років 0 місяців 0 днів.
Результати розгляду документів, доданих до заяви:
- за наданими документами до страхового стажу не зараховані періоди роботи:
з 05.01.1992 по 22.08.1996, оскільки запис про прийняття на роботу здійснено з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме в розділі «Відомості про роботу» в заголовку не зазначено повне найменування підприємства, відсутня посада та підпис відповідальної особи, яка здійснила запис про звільнення з роботи;
- з 25.08.1996 по 25.01.1998, оскільки запис про звільнення засвідчений печаткою, яка не відповідає назві підприємства, куди була прийнята заявниця, відомості про реорганізацію відсутні;
- з 02.03.1999 по 28.11.2000, оскільки запис про звільнення засвідчений печаткою, яка не відповідає назві підприємства, куди була прийнята заявниця, відомості про реорганізацію відсутні;
- з 05.12.2000 по 18.12.2001, з 22.05.2002 по 27.12.2002, оскільки відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування;
- період навчання з 01.09.1983 по 23.06.1989, оскільки термін навчання перевищує загальновстановлений термін (частково зараховано до стажу догляд за дитиною до досягнення трьохрічного віку). 
Враховуючи вищезазначене, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону, у зв`язку з відсутністю необхідного стажу – 32 роки.
Не погодившись з рішенням пенсійного органу про відмову у призначенні пенсії, позивачка звернулася до суду за захистом своїх прав.
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.
Відповідно статті 24 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно з п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, до заяви про призначення пенсії за віком документи, зокрема: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637. За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).
Відповідно до статті 62 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Пунктом 1 цього Порядку в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до п.3 цього ж Порядку за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Таким чином, трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, і лише у разі відсутності в ній відповідних записів та наявності неточностей про періоди роботи, особа, що звертається за призначенням пенсії, на підтвердження стажу роботи, повинна надати інші документи.
Матеріалами справи підтверджено, що ГУ ПФУ в Тернопільській області прийнято спірне рішення № 045550033714 від 30.01.2026 про відмову у призначенні пенсії позивачу.
За змістом спірного рішення пенсійним органом до страхового стажу позивача не враховано зокрема: з 05.01.1992 по 22.08.1996 - оскільки запис про прийняття на роботу здійснено з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме в розділі «Відомості про роботу» в заголовку не зазначено повне найменування підприємства, відсутня посада та підпис відповідальної особи, яка здійснила запис про звільнення з роботи; з 25.08.1996 по 25.01.1998 - оскільки запис про звільнення засвідчений печаткою, яка не відповідає назві підприємства, куди була прийнята заявниця, відомості про реорганізацію відсутні; з 02.03.1999 по 28.11.2000 - оскільки запис про звільнення засвідчений печаткою, яка не відповідає назві підприємства, куди була прийнята заявниця, відомості про реорганізацію відсутні; з 05.12.2000 по 18.12.2001, з 22.05.2002 по 27.12.2002 - оскільки відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 14.11.1965 у спірні періоди:
- 05.01.1992 – позивачку прийнято на посаду комерційного директору зі збуту (наказ №10 від 05.01.1992);
- 22.08.1996 - звільнено за власним бажанням ст. 38 КЗпП України (наказ №35 від 22.03.1996);
- 25.08.1996 – прийнято на посаду директора кафе «Альф» (наказ №13 від 25.08.1996);
- 25.01.1998 – звільнено за власним бажанням ст. 38 КЗпП України (наказ №31 від 25.01.1998);
- 02.03.1999 – прийнято на посаду товарознавця в міні-маркет «Асорті» (наказ №18 від 02.03.1999);
- 28.11.2000 – звільнено за власним бажанням ст. 38 КЗпП України (наказ №53 від 28.11.2000);
- 05.12.2000 – прийнято на посаду заступника директора магазину «Продукти» (наказ №59 від 05.12.2000);
- 18.12.2000 – звільнено за власним бажанням ст. 38 КЗпП України (наказ №72 від 18.12.2000);
- 22.05.2002 – прийнято на посаду менеджера продовольчої групи товарів (наказ №5К від 22.05.2002);
- 27.12.2002 – звільнено за згодою сторін на підставі ч.1 ст. 36 КЗпП України (наказ №19К від 27.12.2002).
Колегія суддів звертає увагу, що неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Апеляційний суд зауважує, що Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Апеляційний суд вважає, що визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Також, колегія суддів враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 10.02.2021 у справі №805/3362/17-а, відповідно до якої страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язкові сплаті, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює ця особа, страхувальником сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи. Як підсумок, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що фізичні особи (працівники підприємств, які тимчасово були звільнені від своєчасного виконання обов`язку зі сплати єдиного внеску) не повинні відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків.
Колегія суддів зазначає, несплата підприємством страхових внесків, які роботодавець попередньо відрахував із заробітної плати працівника, не може бути підставою для позбавлення його права на отримання соціальних гарантій. Позивач не може бути позбавлений права на отримання соціальних гарантій внаслідок того, що орган, відповідальний за повноту та своєчасність сплати страхових внесків своєчасно не вжив дієвих заходів.
Відтак, оскільки трудова книжка позивача містить відомості про період роботи позивача з 05.01.1992 року по 22.08.1996 року, з 25.08.1996 року по 25.01.1998 року та з 02.03.1999 року по 28.11.2000, з 05.12.2000 по 18.12.2001, з 22.05.2002 по 27.12.2002 є правильним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для зарахування до страхового стажу позивача вказаних періодів роботи.
Щодо зарахування періоду навчання позивача з 01.09.1983 по 26.09.1987 на території російської федерації, апеляційний суд звертає увагу, що 13.03.1992 набула чинності Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, відповідно до статті 1 якої пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць Угоди здійснюються згідно з законодавством держави, на території якої вони проживають.
Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.6 Угоди для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою. Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.
При цьому, відповідно до пункту 2 статті 13 названої Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Отже, припинення участі російської федерації в Угоді, так само, як і постанова Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення», не є підставою для відмови в зарахуванні періоду навчання позивачки, оскільки таке навчання проходило до ухвалення відповідних рішень.
Таким чином, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що до страхового стажу позивачки підлягає зарахуванню період навчання з 01.09.1983 по 26.09.1987. 
З огляду на викладене, пенсійним органом не здійснено належний розрахунок стажу позивачки, а отже рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про відмову у призначенні пенсії №045550033714 від 30.01.2026 є протиправним та підлягає скасуванню. 
Суд апеляційної інстанції відхиляє аргументи про втручання в дискреційні повноваження пенсійного органу шляхом зобов`язання його вчинити дії, адже такі повноваження пенсійним органом вже реалізовано самостійно, а наслідкам реалізації таких повноважень судом надано оцінку у цій справі.
Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, аргументи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Передбачені ст.317 КАС України підстави для зміни або скасування рішення суду першої інстанції відсутні. 
Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2026 року у справі № 160/5780/26 - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 17.06.2026

Головуючий - суддя Я.В. Семененко 

суддя І.Ю. Добродняк 

суддя А.В. Суховаров