ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ 

майдан Путятинський, 3/65, м. Житомир, 10002, тел. (0412) 48 16 20,
e-mail: inbox@zt.arbitr.gov.ua, web: https://zt.arbitr.gov.ua,
код ЄДРПОУ 03499916 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2026 р. 	м. Житомир 	Справа № 906/400/26 	

Господарський суд Житомирської області у складі: 
судді Шніт А.В. 
секретар судового засідання Толстокарова І.С.

за участю представників сторін:
від позивача: Андрійчук Л.І., ордер серія АМ №1188512 від 10.04.2026; 
від відповідача: не з`явився; 

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу
за позовом Приватного підприємства "Золушка" 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Молоко Дім" 
про стягнення 115 125,60грн 

Процесуальні дії по справі.
Приватне підприємство "Золушка" звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Молоко Дім" 111 125,60грн, з яких: 99 999,30грн основний борг, 4 660,34 пеня, 9 999,93грн штраф, 466,03грн 3 % річних.
В якості правових підстав позивач вказує, зокрема, ст.11, 526, 530, 610, 625 Цивільного кодексу України.
Ухвалою від 20.04.2026 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; призначив судове засідання для розгляду справи по суті на 19.05.2026 о 10:30.
04.05.2026 за вх.№5513 до суду повернулася неврученою копія ухвали від 20.04.2026, яку суд надсилав на адресу відповідача, вказану в позовній заяві та витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з довідкою поштового відділення щодо причин повернення: "адресат відсутній" (а.с.52-55).
18.05.2026 за вх.№6042/26 до суду від позивача надійшли пояснення на виконання вимоги ухвали від 20.04.2026 (разом з додатками).
В судовому засіданні 19.05.2026 представник позивача подала клопотання про долучення до матеріалів справи рахунка-фактури №2-3 від 10.04.2026 та акту приймання-передачі наданих послуг (правничої допомоги) №2-3 від 10.04.2026. Повідомила, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем не змінився. Підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити.
Відповідач повноважного представника в судове засідання не направив, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся шляхом надсилання ухвали суду на його поштову адресу, про що зазначено вище.
Днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місце проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (п.5 ч.6 ст.242 Господарського процесуального кодексу України).
Крім того, враховуючи положення ч.2 ст.2, ч.1, 2 ст.3, ч.1 ст.4 Закону України "Про доступ до судових рішень", суд зазначає, що сторони мали доступ до судових рішень та мали можливість ознайомитись з ухвалою суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).
Отже, відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце засідання суду в справі №906/400/25.
Згідно з п.1 ч.3 ст.202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Враховуючи вищевикладене, а також те, що явка представника відповідача в судове засідання не визнана обов`язковою, суд вважає, що його відсутність не перешкоджатиме розгляду справи за наявними в ній матеріалами, з огляду на приписи ч.9 ст.165 та ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.
В судовому засіданні 19.05.2026 судом оголошено скорочене (вступна та резолютивна частини) рішення.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.
Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем умов договору поставки №2412/1 від 24.12.2025 в частині здійснення оплати за поставлений товар.
Відповідач правом подання письмового відзиву на позовну заяву відповідно до ст.165 ГПК України не скористався.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
24.12.2025 між Приватним підприємством "Золушка" (надалі - Постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Молоко Дім" (надалі - Покупець, відповідач) укладено договір поставки №2412/1 (надалі - Договір) (а.с.6).
За умовами п.1.1. Договору Постачальник зобов`язується постачати товар у відповідності з замовленням Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти та своєчасно оплатити його.
Кількість та розгорнутий асортимент товару узгоджується Сторонами (п. 1.2. Договору).
Відповідно до п. 2.3. Договору перехід права власності на товар настає з моменту його отримання та підписання Покупцем видаткової накладної (ТТН) на такий товар.
Пунктом 3.2. Договору передбачено, що оплата вартості товару Покупцем здійснюється шляхом попередньої оплати, або в термін 21 (двадцяти одного) календарного дня після отримання товару.
Згідно з п. 5.4. Договору в разі затримки розрахунків, що передбачені цим Договором, Покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення оплати з урахуванням індексу інфляції.
За змістом п.5.5. Договору Покупець в разі прострочення терміну розрахунку більше 30 днів сплачує додатково штраф в розмірі 10% від суми боргу.
Договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2027 (п. 8.1. Договору).
Додатковою угодою №1 від 20.01.2026 сторони змінили редакцію п.3.2. Договору, а саме, встановили граничну суму дебіторської заборгованості в розмірі 100 000,00грн та уточнили порядок розрахунків (а.с.7).
Договір та додаткова угода підписані поважними представниками сторін та їх підписи скріплені печатками постачальника та покупця.
На виконання умов Договору позивач у період з 14.01.2026 по 04.02.2026 поставив відповідачу товар на загальну суму 100 356,30грн, що підтверджується видатковими накладними:
• РН-0000831 від 14.01.2026 - 2 712,00грн,
• РН-0000943 від 15.01.2026 - 894,00грн,
• РН-0000944 від 15.01.2026 - 1 140,30грн,
• РН-0000973 від 15.01.2026 - 1 254,00грн,
• РН-0000974 від 15.01.2026 - 606,00грн,
• РН-0000978 від 15.01.2026 - 3 054,00грн,
• РН-0000987 від 15.01.2026 - 1 422,30грн,
• РН-0001071 від 16.01.2026 - 5 411,40грн,
• РН-0001073 від 16.01.2026 - 1 788,00грн,
• РН-0001319 від 20.01.2026 - 5 982,00грн,
• РН-0001320 від 20.01.2026 - 2 047,50грн,
• РН-0001321 від 20.01.2026 - 3 921,00грн,
• РН-0001322 від 20.01.2026 - 1 830,00грн,
• РН-0001323 від 20.01.2026 - 2 509,50грн,
• РН-0001324 від 20.01.2026 - 842,40грн,
• РН-0001448 від 21.01.2026 - 5 757,00грн,
• РН-0001449 від 21.01.2026 - 1 542,00грн,
• РН-0001453 від 21.01.2026 - 1 455,30грн,
• РН-0001447 від 22.01.2026 - 8 052,00грн,
• РН-0001451 від 22.01.2026 - 6 719,70грн,
• РН-0001452 від 22.01.2026 - 10 445,40грн,
• РН-0001541 від 22.01.2026 - 4 166,10грн,
• РН-0001542 від 22.01.2026 - 987,00грн,
• РН-0001885 від 27.01.2026 - 987,00грн,
• РН-0001888 від 27.01.2026 - 2 110,50грн,
• РН-0001889 від 27.01.2026 - 2 868,00грн,
• РН-0001890 від 27.01.2026 - 7 129,20грн,
• РН-0002202 від 30.01.2026 - 3 921,00грн,
• РН-0002203 від 30.01.2026 - 3 549,00грн,
• РН-0002452 від 04.02.2026 - 894,00грн,
• РН-0002454 від 04.02.2026 - 4 358,70грн, 
підписаними уповноваженими представниками сторін, підписи яких скріплені печатками постачальника та покупця (а.с.8-23). Товар прийнятий відповідачем без зауважень щодо кількості та якості.
30.01.2026 відповідач здійснив часткову оплату за товар у сумі 8 100,00грн, що підтверджується випискою по рахунку за 30.01.2026 (а.с.58-59). Із вказаної суми лише 357,00грн позивач зарахував як часткову оплату по видатковій накладній №РН-0000831 від 14.01.2026, яка є однією з тих, по якій заявлена до стягнення заборгованість. Решта суми зарахована як оплата по інших видаткових накладних, які не є предметом даного спору.
Такими чином, вартість поставленого позивачем та неоплаченого відповідачем товару в межах заявлених позовних вимог становить 99 999,30грн (100 356,30грн - 357,00грн).
Разом з тим, згідно акту звірки розрахунків між сторонами за період з 01.02.2026 по 28.02.2026, заборгованість відповідача перед позивачем складає 99 999,30грн (а.с.24).
Як вказано в позові, відповідач свої зобов`язання щодо оплати поставленого товару у встановлені Договором строки не виконав.
17.03.2026 позивач звернувся до відповідача з письмовою претензією №3 про сплату заборгованості за поставлений товар у розмірі 99 999,30грн (а.с.25-29). Претензія залишилася без відповіді ТОВ "Молоко Дім".
Наведені обставини стали підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду. 
Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п.1 ч.2).
В силу положень ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).
Правовідносини між сторонами виникли на підставі договору поставки №2412/1 від 24.12.2025.
Відповідно до ч.1, 2 ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
У відповідності до ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з ч.1 ст.662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
Статтею 663 ЦК України визначено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.
У відповідності до ст.692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
У пункті 3.2. Договору сторони погодили, що оплата вартості товару Покупцем здійснюється шляхом попередньої оплати, або в термін 21 (двадцяти одного) календарного дня після отримання товару.
Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Суд встановив, що позивач належним чином виконав свої зобов`язання по договору в частині поставки товару на загальну суму 100 356,30грн, що підтверджується видатковими накладними, підписаними уповноваженими представниками сторін, підписи яких скріплені печатками постачальника та покупця (а.с.8-23).
30.01.2026 відповідач здійснив часткову оплату за товар у сумі 8 100,00грн, що підтверджується випискою по рахунку за 30.01.2026 (а.с.58-59). Із вказаної суми лише 357,00грн позивач зарахував як часткову оплату по видатковій накладній №РН-0000831 від 14.01.2026, яка є однією з тих, по якій заявлена до стягнення заборгованість. Решта суми зарахована як оплата по інших видаткових накладних, які не є предметом даного спору.
Такими чином, вартість поставленого позивачем товару та неоплаченого відповідачем в межах заявлений позовних вимог становить 99 999,30грн (100 356,30грн - 357,00грн).
Разом з тим, згідно акту звірки розрахунків між сторонами за період з 01.02.2026 по 28.02.2026, заборгованість відповідача перед позивачем складає 99 999,30грн (а.с.24).
Враховуючи, що тягар доказування виконання зобов`язання в частині сплати заборгованості за договором поставки в даному випадку покладено на відповідача, і останній не надав суду доказів погашення боргу, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимоги позивача про стягнення з відповідача 99 999,30грн заборгованості за поставлений товар, та задовольняє її в повному обсязі.

Щодо позовних вимог про стягнення 4 660,34грн пені та 9 999,93грн штрафу.
Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Частиною 2 статті 551 ЦК України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до ст.1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Статтею 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договором поставки №2412/1 від 24.12.2025 передбачена відповідальність сторін за невиконання (неналежне виконання) зобов`язань за договором. Так, у п.5.4. Договору сторони погодили, що в разі затримки розрахунків, що передбачені цим Договором, Покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення оплати.
Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 4 660,34грн пені, яка нарахована ним за кожною видатковою накладною окремо, починаючи з наступного дня після спливу строку оплати (21 календарний день з моменту отримання товару) з 05.02.2026 та до 10.04.2026.
Судом перевірено за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій LIGA 360 наданий позивачем розрахунок пені та встановлено правильність його здійснення (а.с.34).
Пунктом 5.5. Договору передбачено, що Покупець в разі прострочення терміну розрахунку більше 30 днів сплачує додатково штраф в розмірі 10% від суми боргу.
Позивач нарахував до стягнення 10% штрафу від вартості товарів, з яких допущено прострочення виконання зобов`язання, що становить 9 999,93грн (10% від 99 999,30грн), розмір якого є обґрунтованим та математично правильним.
Відповідач доказів сплати штрафних санкцій не надав, доводи позивача не спростував. 
З огляду на викладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 4 660,34грн пені та 9 999,93грн штрафу суд визнає обґрунтованими та задовольняє.

Щодо позовної вимоги про стягнення 466,03грн 3 % річних.
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді нарахування трьох процентів річних та інфляційних на суму боргу є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (виплати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 466,03грн 3 % річних, які нараховані за кожною видатковою накладною окремо, починаючи з наступного дня після спливу строку оплати (21 календарний день з моменту отримання товару) з 05.02.2026 та до 10.04.2026.
Перевіривши за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій LIGA 360 розрахунок 3% річних (а.с.35), господарський суд встановив правильність його здійснення, тому вимога про стягнення 466,03грн 3 % річних підлягає задоволенню.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч.3 ст.13, ст.74 ГПК України).
Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).
Враховуючи докази, які містяться у матеріалах справи, а також норми чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, суд прийшов до висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Розподіл судових витрат. 
Відповідно до ч.1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 2 ч.1 ст.129 ГПК України передбачено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Зважаючи на задоволення позовних вимог в повному обсязі, суд приходить до висновку, що судовий збір слід покласти на відповідача. 

Щодо витрат позивача на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного.
Частиною 3 статті 123 ГПК України встановлено, щодо до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч.1 ст.16 ГПК України).
Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч.2 ст.16 ГПК України).
Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.
Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги (ч.1 ст.26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Частинами 1, 2 статті 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.126 ГПК України).
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд має виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст.30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".
У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №922/1163/18, від 07.09.2020 у справі №910/4201/19, від 17.09.2020 у справі №904/3583/19.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст.126 ГПК України).
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5, 6 ст.126 ГПК України).
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.5-7, 9 ст.129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись ч.5-7, 9 ст.129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (наведений правовий висновок викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та постановах Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24.10.2019 у справі №905/1795/18, від 11.11.2021 у справі №910/7520/20).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited проти України" від 23.01.2014, у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015).
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 14 000,00грн до суду подано копії договору про надання правової допомоги №56 від 16.03.2026 (а.с.38), угоди №1 від 16.03.2026 про узгодження договірної ціни за правову допомогу та порядку її оплати (а.с.39), рахунка - фактури №2-3 від 10.04.2026 (а.с.68), акту приймання-передачі наданих послуг №2-3 від 10.04.2026 на суму 14 000,00грн (а.с.69).
Разом з тим, на підтвердження своїх повноважень представник позивача - адвокат Андрійчук Людмила Іванівна подала до суду ордер серії АМ №1188512 від 10.04.2026 про надання правничої допомоги Приватному підприємству "Золушка" на підставі договору про надання правничої допомоги №56 від 16.03.2026 (а.с.37).
З огляду на встановлені судом обставини, розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, враховуючи характер та рівень складності даної справи, принцип пропорційності, суд приходить до висновку, що обґрунтованою, співмірною та документально підтвердженою у даній справі є загальна вартість наданих адвокатом послуг у розмірі 10 000,00грн за підготовку та подачу позовної заяви, участь в одному судовому засіданні. 
Інші витрати, понесені ПП "Золушка" на оплату професійної правничої допомоги суд покладає на позивача, який взяв на себе відповідні зобов`язання за договором про надання правничої допомоги №56 від 16.03.2026. 

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд 

ВИРІШИВ: 

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Молоко Дім" (10001, м.Житомир, вул. Параджанова Сергія, буд.55-А, ідентифікаційний код 46058892) 
на користь Приватного підприємства "Золушка" (10001, м.Житомир, проспект Незалежності, буд.81-А, ідентифікаційний код 20424742):
- 99 999,30грн боргу,
- 4 660,34грн пені,
- 9 999,93грн штрафу,
- 466,03грн 3% річних, 
- 3 328,00грн судового збору,
- 10 000,00грн витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. 

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 27.05.26 

Суддя Шніт А.В. 

Надіслати: 
1- позивачу в Електронний кабінет підсистеми "Електронний суд"
2- відповідачу ід.код 46058892 (рек. з повід.)