ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/5474/25 Суддя (судді) першої інстанції: Соломко І.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Кузьмишиної О.М., Кузьменка В.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 липня 2025 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернігівській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В :

14.05.2025 до Чернігівського окружного адміністративного суду надійшов позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі також ФОП ОСОБА_1 , позивач) до Головного управління ДПС у Чернігівській області (далі також ГУ ДПС у Чернігівській області, відповідач), про:
- визнання протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Чернігівській області щодо неприйняття рішення про списання безнадійного податкового боргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в сумі 31 216,48 грн. - податку на доходи фізичних осіб та 1 345,76 грн. військового збору;
- зобов`язання Головне управління ДПС у Чернігівській області прийняти рішення про списання безнадійного податкового боргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на суму 31 216,48 грн. - податку на доходи фізичних осіб та 1 345,76 грн. військового збору.
В обґрунтування позову ФОП ОСОБА_1 зазначає, що за спірним податковим боргом позивача на загальну суму 32 562,24 грн. сплинув термін давності, передбачений Податковим кодексом України, тому позивач звернулась до відповідача із заявою від 11 вересня 2024 року про визнання вказаного податкового боргу безнадійним та його списання. Однак ГУ ДПС у Чернігівській області листом від 28 серпня 2024 року відмовило позивачу в списанні податкового боргу, вказавши, що спірний податковий борг не підпадає під визначення «безнадійного». Вказаний висновок відповідача, на думку позивача, є необґрунтованим, оскільки прийнятий без урахування всіх обставин у справі, що має значення для його прийняття.
Відповідач у відзиві, посилаючись на положення Податкового кодексу України, зазначив, що списання податкового боргу є правом відповідача, а не обов`язком, отже вимога позивача щодо зобов`язання судом відповідача скористатися своїм правом по суті є незаконною.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 липня 2025 року адміністративний позов задоволено повністю:
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Чернігівській області як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України щодо прийняття рішення про списання безнадійного податкового боргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в сумі 31 216,48 грн. - податку на доходи фізичних осіб та 1 345,76 грн. військового збору. 
Зобов`язано Головне управління ДПС у Чернігівській області як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України прийняти рішення про списання безнадійного податкового боргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на суму 31 216,48 грн. - податку на доходи фізичних осіб та 1 345,76 грн. військового збору. Стягнено за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Чернігівській області відокремленого підрозділу Державної податкової служби України на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 211,20 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 9 000,00 грн.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що із зазначеними у рішенні мотивами Головне управління ДПС у Чернігівській області категорично не може погодитись, вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, а саме підпункту 20.1.29 пункту 20.1 статті 20 ПК України.
У Відзиві на апеляційну скаргу позивач не погодився з доводами апеляційної скарги, просив відмовити у задоволенні останньої, рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 липня 2025 року залишити без змін, а також просив стягнути судові витрати у розмірі 8 000 грн.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з інформаційними базами даних ДПС України, ФОП ОСОБА_1 перебувала на податковому обліку як фізична особа-підприємець та обрала загальну систему оподаткування з 18 серпня 2015 року по 16 грудня 2016 року.
За даними інформаційно-комунікаційних систем органів ДПС станом на 05 серпня 2024 року, за ФОП ОСОБА_1 обліковується податкова заборгованість в сумі 32 562,24 грн., в т.ч. по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатам річного декларування (далі ПДФО) в сумі 31 216,48 грн. та по військовому збору в сумі 1 345,76 грн. Окрім того, за платником обліковується заборгованість з єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування (далі - ЄСВ) в сумі 11 719,36 грн. в т.ч. КБК 71040000 в сумі 10 394,14 грн. та КБК 71010000 в сумі 1 325,22 грн.
Заборгованість з ПДФО в сумі 16 486,41 грн. виникла в результаті нарахування за звітний (податковий) період 2016 року, згідно самостійно поданої платником податкової декларації про майновий стан і доходи № 1700041897 від 09 лютого 2017 року; заборгованість в сумі 13 651,95 грн. - в результаті нарахування за звітний (податковий) період 2015 року, згідно самостійно поданої платником уточнюючої податкової декларації про майновий стан і доходи № 1700058217 від 23 березня 2017 року; самостійно нарахованої платником податків суми штрафних санкцій у розмірі 409,56 грн., у зв`язку з виправленням помилки, згідно уточнюючої податкової декларації про майновий стан і доходи № 1700058217 від 23 березня 2017 року та автоматично нарахованої пені внаслідок несвоєчасної сплати узгоджених податкових зобов`язань ІКП на борг минулих років в сумі 668,56 грн.
Заборгованість по військовому збору виникла в результаті неповного погашення задекларованих податкових зобов`язань згідно поданої платником податкової декларації про майновий стан і доходи за звітний (податковий) період 2016 року №1700041897 від 09 лютого 2017 року в сумі 701,27 грн., а також несплати автоматично нарахованої 03 серпня 2023 року пені внаслідок несвоєчасної сплати узгоджених податкових зобов`язань ІКП за борг минулих років в сумі 470,6 грн. та 173,89 грн.
Відповідно до самостійно поданого ФОП ОСОБА_1 Додатку 6, Звіт про суми добровільних внесків, передбачених договором про добровільну участь, які підлягають сплаті, та суми доплати до органів доходів і зборів за 2015 рік, № 1700058261 від 23 березня 2017 року до ІКП по коду бюджетної класифікації (далі - КБК) 71040000 проведено нарахування єдиного внеску за жовтень, листопад та грудень 2017 року на загальну суму 24 386,46 грн.
Відповідно до даних ІКП по КБК 71040000, станом на день подачі позовної заяви заборгованість складає 10 394,14 грн. (з урахуванням переплати 13 992,31 грн., яка рахувалась в ІКП платника станом на 23 березня 2017 року та сплати згідно платіжного доручення № 1109604726 від 08 жовтня 2020 року на суму 0,01 грн.).
Вказані вище обставини підтверджується інформацією, викладеною в листі відповідача від 06 серпня 2024 року № 11684/6/25-01-13-03-12, що міститься в матеріалах справи.
11 вересня 2024 року позивач звернулася до ГУ ДПС у Чернігівській області із заявою про списання безнадійного спірного податкового боргу.
Станом на день подання позову ГУ ДПС у Чернігівській області не прийняло будь-якого рішення щодо вирішення питання про списання безнадійного боргу, чим на думку ФОП ОСОБА_1 порушує права позивача.
Вважаючи таку бездіяльність відповідача у неприйнятті рішення про списання безнадійного податкового боргу протиправною, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що в разі спливу 1095 денного строку з дня виникнення податкового боргу, такий борг визнається безнадійним та підлягає списанню, у тому числі пеня та штрафні санкції, а відтак з того часу в контролюючого органу відсутнє право вживати будь-які заходи щодо стягнення такої суми боргу.
Статтею 67 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в розмірах і порядку, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України.
Підпунктом 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України передбачений обов`язок платника податків сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Згідно з п. 36.1, 36.2, 36.3 ст. 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.
Відповідно до пункту 38.1 статті 38 ПК України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
Згідно з п. 31.1 ст. 31 ПК України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно. Момент виникнення податкового обов`язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою.
Згідно з п. 54.1 ст. 54 ПК України платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом (пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України).
Підпунктом а п.п 14.1.11 п. 14.1 ст.14 ПК України визначено, що безнадійна заборгованість - заборгованість, що відповідає одній з таких ознак, зокрема, заборгованість за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності.
Відповідно до п. 101.1 ст. 101 ПК України списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг.
Згідно з п. 101.2.3 ст. 101 ПК України (в редакції чинній на час звернення позивача до контролюючого органу та вирішення судом даної справи) під терміном безнадійний розуміється податковий борг платника податків, у тому числі податкового агента, стосовно якого минув строк давності, встановлений пунктом 102.4 статті 102 цього Кодексу.
Пунктом 102.1 ст. 102 ПК України визначено строк давності 1095 календарних днів.
Так, згідно з пунктом 102.1 статті 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки відповідно до статей 39 і 39-2, застосування вимог пункту 141.4 статті 141 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
Відповідно до пункту 102.4 статті 102 ПК у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу, крім випадків, передбачених абзацом третім пункту 59.1 статті 59 цього Кодексу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.
Отже, за кожним податком та збором у платника податку виникає безумовний податковий обов`язок сплатити суму такого податку чи збору в порядку і строки, визначені законом.
Виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк. У разі виникнення у платника податку податкового боргу платник зобов`язаний його сплатити, а у разі несплати - податковий обов`язок не є виконаним.
У такому разі контролюючий орган вживає заходів з метою погашення платником податку податкового боргу, до яких належать стягнення коштів, які перебувають у власності платника податків, а також продаж майна платника податків, що перебуває в податковій заставі (пункт 95.1 статті 95 ПК).
При цьому стягнення коштів контролюючий орган має право ініціювати тільки в межах 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Податковий борг платника податків, стосовно якого минув цей строк давності, не може бути ініційований контролюючим органом до стягнення, оскільки безумовно вважається безнадійним.
У разі коли контролюючий орган ініціював до стягнення податковий борг до закінчення цього строку давності, цей податковий борг не підпадає під визначення безнадійного, що зазначене у п.п. 101.2.3 п. 101.2 ст. 101 ПК України (податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений цим Кодексом), тому у разі його стягнення за рішенням суду, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання, строк його стягнення може встановлюватись тільки до повного погашення заборгованості або до визнання його безнадійним тільки у випадках, передбачених п.п 101.2.1, 101.2.2, 101.2.4, 101.2.5 п. 101.2 ст. 101 ПК України.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 31.05.2022 у справі № 520/1039/2020, від 16.09.2022 у справі № 160/10941/19, від 25.05.2022 у справі № 160/11297/20, від 19.05.2020 у справі № 826/8231/15.
Механізм списання безнадійного податкового боргу визначений Порядком списання безнадійного податкового боргу платників податків, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 28,07.2022 №220 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.08.2022 за №908/38244 (далі - Порядок №220).
Підпунктом 5 пункту 2 розділу II Порядку №220 визначено, що безнадійним податковим боргом є податковий борг платника податків, у тому числі податкового агента, стосовно якого минув строк давності, встановлений пунктом 102.4 статті 102 глави 9 розділу II Кодексу, - станом на дату прийняття рішення керівником (його заступником або уповноваженою особою) територіального органу ДПС.
Згідно з пунктом 1 розділу III Порядку №220 у випадках, передбачених підпунктами 1-5, 7, 8 пункту 2 розділу II цього Порядку, за результатами розгляду документів, необхідних для підтвердження безнадійності податкового боргу, керівник (його заступник або уповноважена особа) територіального органу ДПС за наявності підстав приймає рішення про списання безнадійного податкового боргу, яке оформляється на бланку за формою згідно з додатком до цього Порядку.
За змістом пункту 6 розділу III Порядку №220 структурний підрозділ територіального органу ДПС, до функцій якого належить списання безнадійного податкового боргу, здійснює таке списання щокварталу протягом двадцяти календарних днів, наступних за останнім днем кварталу.
Рішення про списання безнадійного податкового боргу вноситься до ІКС не пізніше наступного робочого дня після підписання такого рішення.
Аналізуючи наведені положення колегія суддів зазначає, що податковий борг, який протягом 1095 календарних днів з дня його виникнення не був стягнутий податковим органом, визнається безнадійним та підлягає списанню органами державної податкової служби самостійно на підставі даних автоматизованої інформаційної системи станом на день виникнення безнадійного податкового боргу, або за даними довідки відповідного контролюючого органу про наявність безнадійного податкового боргу на день виникнення безнадійного податкового боргу.
При цьому, Верховний Суд у постанові №300/2353/19 від 09.03.2021 відзначив, що звернення платника податків про списання безнадійного податкового боргу є обов`язковим лише у випадку, якщо таких податковий борг виник внаслідок не переробної сили (форс-мажорних обставин), як це встановлено нормою пункту 4.1 Порядку №577. В інших випадках, передбачених пунктом 101.2 статті 101 ПК України, пунктом 2.1 розділу ІІ Порядку №577, розгляд питання про списання безнадійного податкового боргу ініціюється контролюючими органами щоквартально та проводиться автоматично, без участі платника податків.
Як вже правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, станом на момент звернення до суду за позивачем рахується податковий борг із датою виникнення понад 1095 днів на суму 31 216,48 грн. - податку на доходи фізичних осіб та 1 345,76 грн. військового збору. Вказані грошові зобов`язання виникли у 2015, 2016, 2017 роках і є узгодженими. Відтак, 1095 денний строк давності, визначений статтею 102 Податкового кодексу, сплинув у 2019, 2020, 2021 році відповідно.
Колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували факт звернення ГУ ДПС у Чернігівській області до суду з відповідними вимогами про стягнення з позивача вищевказаного податкового боргу.
Крім того, відповідач у своєму листі від 28 серпня 2024 року вих. № 12826/6/25-01-24-10-13 повідомив, що за останні три роки по ФОП ОСОБА_1 податкові повідомлення-рішення не виносились, за даними Автоматизованої системи виконавчого провадження, стягувачем за якими є Головне управління ДПС у Чернігівській області, зареєстровані виконавчі провадження по ФОП ОСОБА_1 відсутні.
Верховний Суд у рішенні від 06.02.2018 по справі К/9901/99/17 зазначив, що в разі спливу 1095 денного строку з дня виникнення податкового боргу, такий борг визнається безнадійним та підлягає списанню, у тому числі пеня та штрафні санкції, а відтак з того часу в контролюючого органу відсутнє право вживати будь-які заходи щодо стягнення такої суми боргу.
Згідно із пунктом 101.4 статті 104 ПК України органи стягнення відкликають розрахункові документи, якими передбачено стягнення пені, штрафних санкцій та безнадійного податкового боргу, списаних відповідно до цього Кодексу.
Ураховуючи викладені вище положення Податкового кодексу України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що податковий борг позивача із датою виникнення понад 1095 днів, який станом на момент звернення до суду становив 31 216,48 грн. - податку на доходи фізичних осіб та 1 345,76 грн. військового збору, підлягав визнанню безнадійним, що не було враховано відповідачем.
Щодо незгоди Головного управління ДПС у Чернігівській області з рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Чернігівській області відокремленого підрозділу Державної податкової служби України на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 9000,00 грн. колегія суддів відзначає наступне.
Відповідно до ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Частиною 4 ст. 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
У відповідності до ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 134 КАС України)
Обов`язок доведення неспівмірності витрат, згідно ч. 7 ст. 134 КАС України, покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Як встановлено з матеріалів справи, на підтвердження заявленої суми витрат на правничу допомогу позивачем було надано Договір про надання правової допомоги від 01 січня 2024 року, Додаткову угоду №1 до договору про надання правової допомоги від 01 січня 2024 року, Акт приймання-передачі наданих послуг за договором про надання правової допомоги від 01 січня 2024 року, додаткової угоди №1 до договору про надання правової допомоги від 01 січня 2024 року від 16 червня 2025 року, в яких міститься детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом.
На твердження відповідача, що Головне управління ДПС у Чернігівській області не мало можливості надати свої заперечення з вказаного питання, у зв`язку із тим, що позивач направив відповідачу листом від 17 червня 2025 року лише копію листа адвокату Костянтину Серкіну на 1 аркуші і більше жодних документів, про що Головне управління ДПС у Чернігівській області склало Акт №17/25-01-01-02-08 від 19 червня 2025 року суд зазначає наступне.
Із матеріалів справи вбачається, що позивачем було направлено 17 червня 2025 року клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відповідачу, доказом цього є квитанція АТ «Укрпошта» від 17 червня 2025 року, номер відправлення 1401700130701. 
Як вказує сам відповідач, Головне управління ДПС у Чернігівській області не мало можливості надати свої заперечення з вказаного питання, у зв`язку із тим, що позивач направив відповідачу листом від 17 червня 2025 року лише копію листа адвокату Костянтину Серкіну на 1 аркуші і більше жодних документів, про що Головне управління ДПС у Чернігівській області склало Акт №17/25-01-01-02-08 від 19 червня 2025 року.
Колегія суддів зауважує, що між отриманням відповідачем відповідного листа та ухваленням оскаржуваного рішення пройшло більше місяця, тому Головне управління ДПС у Чернігівській області мало безліч часу для ознайомлення з матеріалами справи, але своє право на заперечення не використало.
Також суд зауважує, що до апеляційної скарги відповідач додав копію акту №17/25-01-01-02-08 від 19 червня 2025 року, але зазначений в ньому документ (лист), а також все що містилось в листі від 17 червня 2025 року Головним управлінням ДПС у Чернігівській області не додано.
Проаналізувавши складність справи та виконання адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) та обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що розмір заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу відповідає умовам співмірності, судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, понесенні позивачем у зв`язку із розглядом даної справи підлягають відшкодуванню у повному розмірі, а саме 9000 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Окрім того, у відзиві на апеляційну скаргу позивачем заявлено клопотання про стягнення 8 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Стосовно такого клопотання суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 частини 3 статті 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.4).
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України", заява №19336/04).
Верховний Суд у постановах від 24.11.2021 року у справі №420/1109/20, від 29.11.2021 року у справі №420/13285/20, від 03.12.2021 року у справі №1.380.2019.000502 вказав, що, визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Як вказала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
На підтвердження понесених витрат представником позивача надано: Додаткову угоду №2 від 10 жовтня 2025 року та Акт приймання-передачі наданих послуг від 10 жовтня 2025 року, в яких міститься детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом.
В акті виконаних робіт від 10 жовтня 2025 року наведено такий опис робіт (наданих послуг):
- Ознайомлення з апеляційною скаргою, усна консультація - 1000 грн;
- Написання проекту відзиву на апеляційну скаргу, підготовка додатків до апеляційної скарги, копіювання документів, надсилання - 7 000 грн.
Конкретна вартість кожного виду робіт в описі не вказана, як і не вказаний час надання правової допомоги, а також колегії суддів не зрозуміло, чому у вартість наданих послуг позивачу по складенню відзиву на апеляційну скаргу входить підготовка додатків до апеляційної скарги.
Виходячи із критерію розумної необхідності таких витрат, слід задовольнити та компенсувати позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3 000 гривень.
При цьому суд враховує незначну складність справи, відсутність суспільного значення порушеного в позові питання, а також час, необхідний адвокату для підготовки матеріалів у співвідношенні до вартості таких робіт, що вказані в поданих позивачем документах, реальну необхідність понесених витрат та якість наданих послуг.
Разом з тим, у рішенні від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 Конституційний Суд України зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Щодо інших доводів апелянта колегія суддів враховує рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».
Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, судом першої інстанції повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог ст. 242 КАС України.
Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, оскільки судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, то відповідно до ст. 139 КАС України, понесені позивачем та апелянтом у цій справі судові витрати у вигляді судового збору перерозподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 липня 2025 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернігівській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 липня 2025 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернігівській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Чернігівській області відокремленого підрозділу Державної податкової служби України на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн. (три тисячі гривень).
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

О.М. Кузьмишина 

В.В. Кузьменко