ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5106/26 Справа № 423/2839/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Битяк І. Г. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді – Свистунової О.В.,
суддів: Городничої В.С., Пищиди М.М.,
за участю секретаря – Паромової О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро
апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 
на ухвалу Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2026 року
у цивільній справі за заявами фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , боржник – ОСОБА_2 , заінтересована особа – ОСОБА_3 , про заміну сторони боржника у виконавчому провадженні № 66925045 з примусового виконання рішення Попаснянського районного суду Луганської області від 20 травня 2021 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 завданих збитків в порядку регресу, та у виконавчому провадженні № 77360548 з примусового виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 06 вересня 2024 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 інфляційних втрат та 3 % річних, –

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2025 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про заміну сторони боржника у виконавчому провадженні № 66925045, боржник – ОСОБА_2 , заінтересована особа – ОСОБА_3 .

Заява обґрунтовувалась тим, що рішенням Попаснянського районного суду Луганської області від 20 травня 2021 року у цивільній справі № 423/2839/20 задоволено позов ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу в розмірі 10 816,19 грн., витрат на правову допомогу в розмірі 10 757,60 грн. та витрат по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн. На виконання зазначеного рішення суду було видано виконавчий лист № 423/2839/20 від 23 червня 2021 року. 23 вересня 2021 року за заявою стягувача приватним виконавцем виконавчого округу Луганської області Лиманським В.Ю. було відкрито виконавче провадження № 66925045.

Також у травні 2025 року ФОП ОСОБА_1 подав ще одну заяву про заміну сторони боржника у виконавчому провадженні № 77360548, боржник – ОСОБА_2 , заінтересована особа – ОСОБА_3 .

Заява обґрунтовувалась тим, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 06 вересня 2024 року у цивільній справі № 172/258/24 було задоволено апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 , скасовано рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2024 року, яким відмовлено у задоволенні позову, та ухвалено нове рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 за період з 23 червня 2021 року по 14 лютого 2024 року інфляційних втрат в розмірі 8 555,32 грн., 3 % річних в розмірі 1 781,27 грн., а всього – 10 336,59 грн., а також судових витрат, що складаються із судового збору в розмірі 3 028,00 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 7 000,00 грн. На підставі вказаної постанови Васильківським районним судом Дніпропетровської області 27 лютого 2025 року було видано виконавчий лист, який 03 березня 2025 року стягувачем було пред`явлено до Попаснянського відділу ДВС у Сіверськодонецькому районі Луганської області, де державним виконавцем було відкрите виконавче провадження № 77360548. 17 березня 2025 року головним державним виконавцем Попаснянського відділу ДВС у Сіверськодонецькому районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку зі смертю боржника (актовий запис про смерть № 599 від 16 травня 2023 року). Кредитор (стягувач) 28 березня 2025 року звернувся до П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори, якою було відкрито спадкову справу № 1306/2023, із заявою (вимогою кредитора) з проханням довести до відома спадкоємця (ів) заявлені вимоги, які не були задоволені спадкоємцем (ями) на момент звернення.

Ураховуючи викладене, заявник просив суд:

- замінити боржника, яким є відповідно до рішення Попаснянського районного суду Луганської області у справі № 423/2839/20 від 20 травня 2021 року ОСОБА_2 на його правонаступника (-ів), які є спадкоємцями згідно зі спадковою справою;

- замінити боржника, яким є відповідно до постанови Дніпровського апеляційного суду у справі № 172/258/24 від 06 вересня 2024 року ОСОБА_2 на його правонаступника (-ів), які є спадкоємцями згідно зі спадковою справою.

Ухвалою Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2025 року об`єднано в одне провадження справу № 423/2839/20 (провадження № 6/172/42/25) за заявою ФОП ОСОБА_1 про заміну сторони боржника у виконавчому провадженні № 66925045 та справу № 172/258/24 (провадження № 6/172/43/25) за заявою ФОП ОСОБА_1 про заміну сторони боржника у виконавчому провадженні № 77360548.

Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2026 року у задоволенні заяв ФОП ОСОБА_1  – відмовлено.

У поданій 21 лютого 2026 року апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтовувалась тим, що суд першої інстанції неповно дослідив обставини справи, не надав їм належної правової оцінки та дійшов помилкових висновків при вирішенні заяв про заміну сторони виконавчого провадження.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи подано не було.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про отримання документів в Електронному суді.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Попаснянського районного суду Луганської області від 20 травня 2021 року у цивільній справі № 423/2839/20 задоволено позов ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу в розмірі 10 816,19 грн., витрат на правову допомогу в розмірі 10 757,60 грн. та витрат по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн.

На виконання зазначеного рішення суду було видано виконавчий лист № 423/2839/20 від 23 червня 2021 року.

23 вересня 2021 року за заявою стягувача приватним виконавцем виконавчого округу Луганської області Лиманським В.Ю. було відкрито виконавче провадження № 66925045.

Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2024 року у цивільній справі № 172/258/24 відмовлено у задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних від простроченої суми боргу.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 06 вересня 2024 року у цивільній справі № 172/258/24 було задоволено апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 , скасовано рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2024 року та ухвалено нове рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 за період з 23 червня 2021 року по 14 лютого 2024 року інфляційних втрат в розмірі 8 555,32 грн., 3 % річних в розмірі 1 781,27 грн., а всього – 10 336,59 грн., а також судових витрат, що складаються із судового збору в розмірі 3 028,00 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 7 000,00 грн.

Згідно з постановою головного державного виконавця Попаснянського відділу ДВС у Сіверськодонецькому районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 03 березня 2025 року відкрито виконавче провадження № 77360548 з примусового виконання виконавчого листа № 172/258/24, виданого 27 січня 2025 року Дніпровським апеляційним судом.

17 березня 2025 року головним державним виконавцем Попаснянського відділу ДВС у Сіверськодонецькому районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 77360548 на підставі пункту 3 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку зі смертю боржника ОСОБА_2 .

Згідно з повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 17 березня 2025 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що Деснянським відділом ДРАЦС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) складено актовий запис про смерть № 599 від 16 травня 2023 року.

28 березня 2025 року стягувач ФОП ОСОБА_1 в порядку частини другої статті 1281 ЦК України звернувся до П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори, якою було відкрито спадкову справу № 1306/2023, із заявою (вимогою кредитора) з проханням довести до відома спадкоємця (-ів) заявлені вимоги, які не були задоволені спадкоємцем (-ями) на момент звернення.

З матеріалів спадкової справи № 1306/2023, наданої на вимогу суду П`ятнадцятою київською державною нотаріальною конторою, що відкрилася після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вбачається, що із заявами про прийняття спадщини до державного нотаріуса звернулася дружина померлого ОСОБА_3 . Сини померлого ОСОБА_2 та ОСОБА_4 відмовилися від прийняття спадщини. Також в матеріалах спадкової справи міститься вимога кредитора ФОП ОСОБА_1 до спадкоємців боржника.

Згідно з матеріалами спадкової справи спадкоємці не отримали свідоцтва про право на спадщину на свою частину спадкового майна.

Відмовляючи у задоволенні заяв, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах поданих заяв про заміну сторони виконавчого провадження відсутні відомості про коло спадкоємців, які прийняли спадщину та отримали свідоцтво про право на спадщину на майно спадкодавця  ОСОБА_2 .

Колегія суддів погоджується з таким висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року (далі – Конвенція) передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Стаття 6 Конвенції поширює свою дію і на таку стадію цивільного процесу як виконання судового рішення. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 28 липня 1999 року в справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії», від 19 березня 1997 року в справі «Горнсбі проти Греції»).

Відповідно до статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі – Закон про виконавче провадження) виконавчим провадженням як завершальною стадією судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі – рішення) вважається сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконання судового рішення є невід`ємною та заключною частиною судового процесу, яка поєднана із попередніми єдиною та основною метою всього судочинства, яке полягає у захисті прав і охоронюваних законом інтересів осіб.

Згідно із частиною першою та другою статті 15 Закону про виконавче провадження сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Смерть боржника слід розглядати як вибуття однієї зі сторін виконавчого провадження.

Відповідно до абзацу першого частини п`ятої статті 15 Закону про виконавче провадження у разі вибуття однієї зі сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Згідно зі статтею 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особи).

Процесуальне правонаступництво – це заміна сторони у справі іншими особами у зв`язку з переходом до цих осіб матеріальних прав і обов`язків попередньої особи та може мати місце на будь-якій стадії судового провадження.

Виконавче провадження є однією зі стадій судового провадження, яка завершує його. Ця стадія розпочинається з набранням судовим рішенням законної сили або за інших умов, установлених законом. За законом на стадії виконавчого провадження можлива заміна сторони виконавчого провадження.

Заміна сторони виконавчого провадження правонаступником у виконавчому провадженні, тобто здійснення процесуального правонаступництва після набрання судовим рішенням законної сили, полягає в поширенні на правонаступників законної сили судового рішення. При цьому на правонаступників законна сила судового рішення поширюється усіма своїми правовими наслідками – незмінністю, неспростовністю, виключністю, преюдиційністю, виконуваністю.

Така заміна є прийнятною, зокрема, у правовідносинах, що допускають правонаступництво.

Підставою процесуального правонаступництва (заміни сторони виконавчого провадження) є наступництво у матеріальних правовідносинах, внаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 (провадження № 12-48гс20), від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 (провадження № 14-197цс21), постанові Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 753/4490/20 (провадження № 61-503св21), на які посилається заявниця у касаційній скарзі, у постановах Верховного Суду від 28 лютого 2024 року у справі № 2-85/11 (провадження № 61-14892св23), від 21 лютого 2024 року у справі № 761/13847/15-ц (провадження № 61-3862св23), від 14 лютого 2024 року у справі № 2604/3166/2012 (провадження № 61-7273св23) та інших.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) право на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб (частина перша статті 1281 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

У частинах першій-третій статті 23 Закону про іпотеку зазначено, що у разі переходу права власності (права господарського відання, спеціального майнового права) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у випадку, якщо до відома набувача не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності (право господарського відання, спеціальне майнове право) на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права та несе всі його обов`язки за іпотечним договором в обсязі та на умовах, що існували до набуття такою особою права власності на предмет іпотеки. Якщо право власності (спеціальне майнове право) на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи – іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальності перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Приписи статей 1281, 1282 ЦК України та статті 23 Закону про іпотеку у взаємозв`язку регламентують особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцем боржника в зобов`язаннях, забезпечених іпотекою, а саме: 1) у разі переходу права власності на предмет іпотеки в порядку спадкування право іпотеки є чинним для спадкоємця; 2) спадкоємець, до якого перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця; 3) спадкоємець (фізична особа) не несе відповідальності перед іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником такий спадкоємець відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки; 4) спадкоємець зобов`язаний повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо йому відомо про борги останнього.

Такі висновки Велика Палата Верховного Суду висловила в пункті 55 постанови від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (провадження №14-53цс18), пункті 69.5 постанови від 13 березня 2019 року в справі № 520/7281/15-ц (провадження № 14-49цс19), у постанові від 23 листопада 2022 року у справі № 345/1537/21 (провадження № 14-41цс22).

Отже, правовідносини у справі, за якими видані виконавчі листи про відшкодування збитків, інфляційних втрат та 3 % річних, допускають правонаступництво.

Подібні висновки викладені Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у постанові від 23 січня 2019 року у справі № 2-2697/11 (провадження № 61-28147сво18), Верховним Судом у постанові від 19 травня 2021 року у справі № 523/15975/18 (провадження № 61-16887св20), у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 523/2357/20 (провадження № 14-11цс22).

Щодо заміни сторони боржника у виконавчому провадженні № 77360548 колегія суддів враховує наступне.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення (згідно із пунктом 1 частини першої статті 26 Закону про виконавче провадження – тут і далі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження (згідно із частиною п`ятою статті 26 Закону про виконавче провадження).

Виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій, зокрема у разі звернення виконавця та/або заінтересованої особи до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому частиною п`ятою статті 15 цього Закону (пункт 5 частини першої статті 34 Закону про виконавче провадження).

Виконавче провадження підлягає закінченню у разі припинення юридичної особи – сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника (пункт 3 частини першої статті 39 Закону про виконавче провадження).

Положення щодо закінчення виконавчого провадження у разі смерті боржника (пункт 3 частини першої статті 39 Закону про виконавче провадження) слід розуміти так, що вони стосуються, зокрема, випадків, коли правовідносини не допускають правонаступництва (пункт 8.12 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 523/2357/20 (провадження № 14-11цс22)).

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац другий частини першої статті 40 Закону про виконавче провадження).

Стаття 41 цього Закону регулює питання відновлення виконавчого провадження, відповідно до неї у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання.

Вчинення процесуальних дій безпосередньо в межах виконавчого провадження як юридичного процесу, спрямованих на виконання судового рішення, можливе лише за умови відкритого виконавчого провадження.

Відповідно, тільки до закінчення виконавчого провадження можна ставити питання про заміну сторони виконавчого провадження, а якщо виконавче провадження закінчене, то заміна відповідної сторони цього виконавчого провадження правонаступником є неможливою без його відновлення відповідно до умов законодавства.

Заміна судом сторони справи на підставі матеріального правонаступництва з метою реалізації правонаступником судового рішення у виконавчому провадженні без розгляду підстав поновлення такого виконавчого провадження, якщо воно вважається закінченим відповідно до умов законодавства, позбавлене процесуальної мети.

Враховуючи завдання виконавчого провадження як складової судового провадження, процесуальною метою заміни як сторони відкритого виконавчого провадження, так і сторони справи (стягувача у виконавчому документі) в цьому контексті є отримання виконання судового рішення в межах виконавчого провадження. За відсутності підстав відновлення виконавчого провадження, яке було закрите, досягнення цієї процесуальної мети неможливе. Тому разом із заявою щодо правонаступництва у закритому виконавчому провадженні заявник має здійснювати процесуальні дії, спрямовані на відновлення виконавчого провадження, а суд має оцінювати це в комплексі.

Отже, не можна замінити сторону виконавчого провадження, яке було закінчене, якщо не існує підстав для відновлення виконавчого провадження, з приводу чого особа має звернутися до суду, надавши переконливі аргументи щодо такого відновлення.

Зазначене відповідає правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 (провадження № 12-48гс20), від 16 лютого 2021 року у справі № 911/3411/14 (провадження № 11-39гс20), від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 (провадження № 14-197цс21), від 11 жовтня 2023 року у справі № 523/2357/20 (провадження № 14-11цс22), постановах Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 753/4490/20 (провадження № 61-503св21), від 31 січня 2024 року у справі № 346/5515/22 (провадження № 61-15115св23), від 17 січня 2024 року у справі № 761/15979/13-ц (провадження № 61-13540св23), від 29 листопада 2023 року у справі № 2-213/10-ц (провадження № 61-13160св22), від 08 листопада 2023 року у справі № 196/673/14-ц (провадження № 61-21357св21) та інших.

У постанові від 11 жовтня 2023 року у справі № 523/2357/20 (провадження № 14-11цс22) Велика Палата Верховного Суду з урахуванням таких висновків погодилася із заміною судами сторони у відкритому виконавчому провадженні.

У постанові Верховного Суду від 15 лютого 2023 року у справі № 520/17203/13 (провадження № 61-4475св22) сформульовано правовий висновок про те, що не можна замінити сторону виконавчого провадження, яке було закінчене, якщо не існує підстав для відновлення виконавчого провадження, з приводу чого особа має звернутися до суду, надавши переконливі аргументи щодо такого відновлення.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що на стадії виконання судового рішення як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони у виконавчому провадженні як юридичному процесі правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження.

У справі, яка переглядається, колегією суддів встановлено, що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 172/258/24, виданого 27 лютого 2025 року Васильківським районним судом Дніпропетровської області з примусового виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 06 вересня 2024 року, завершено 17 березня 2025 року на підставі пункту 3 частини першої статті 39 Закону про виконавче провадження у зв`язку зі смертю боржника  ОСОБА_2  (а.с.45).

У разі смерті фізичної особи-сторони виконавчого провадження виконавець повинен перевірити, чи допускають відповідні правовідносини правонаступництво, чи ні. Якщо ж виконавче провадження було закінчене виконавцем, у тому числі у зв`язку зі смертю боржника, і виконавець при цьому не врахував відповідні вимоги чинного законодавства щодо можливого правонаступництва боржника, постанову про закінчення виконавчого провадження можна оскаржити в судовому порядку. У разі задоволення скарги можна вирішувати питання щодо заміни сторони виконавчого провадження правонаступником, у тому числі у зв`язку зі смертю боржника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 (пункти 78-79)).
Спірні правовідносини допускають правонаступництво, а тому державний виконавець повинен був зупинити виконавче провадження та вирішити питання про залучення правонаступників.
Однак виконавець не зупинив виконавче провадження, а закінчив його постановою від 17 березня 2025 року, яка не скасована, у зв`язку з чим заміна боржника цього виконавчого провадження правонаступниками є неможливою без його відновлення відповідно до умов законодавства.
Тому, враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що разом із заявою щодо правонаступництва у закритому виконавчому провадженні заявник має здійснювати процесуальні дії, спрямовані на відновлення провадження, а суд має оцінювати їх в комплексі.

Щодо заміни сторони боржника у виконавчому провадженні № 66925045 колегія суддів враховує наступне.

Статтею 1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

За змістом частин першої-третьої статті 57 Закону про виконавче провадження визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника. У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності – суб`єкта господарювання.

Викладене дає підстави для висновку про те, що невизначення вартості успадкованого майна не впливає на вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

Водночас, задовольняючи заяву про заміну учасника справи, боржника у виконавчому провадженні, який помер, його спадкоємцем, суд відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України має визначити розмір боргу, який відповідає частці спадкоємця у спадщині, та вказати, що така заміна здійснюється в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Така правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 (пункт 109), від 11 жовтня 2023 року у справі № 523/2357/20 (пункт 7.5), а також у постановах Верховного Суду від 03 квітня 2024 року у справі № 299/374/15-ц, від 10 липня 2024 року у справі № 2-6725/10, від 27 квітня 2026 року у справі № 295/19392/13-ц.

Колегією суддів встановлено, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б вказували, що заміна боржника відбувається у межах вартості можливої успадкованої частки спадкового майна, що суттєво впливає на права спадкоємця боржника. Також на момент розгляду справи встановлено, що після смерті боржника його спадкоємцями є дружина, однак вона не отримала свідоцтво про право на спадщину на майно спадкодавця, тому відсутня можливість встановити вартість спадкової маси, з якої можливо б було задовольнити вимоги кредитора.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав уважати, що суд порушив норми процесуального права, про що зазначено в апеляційній скарзі, а по суті зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, які не були встановлені судом.

Згідно статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції та вважає, що суд першої інстанції виконав вимоги закону про обґрунтованість та законність рішення суду.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ФОП ОСОБА_1  підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2026 року – без змін.

Керуючись статтями 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, –

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1  – залишити без задоволення.
Ухвалу Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2026 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 10 червня 2026 року.
Повний текст судового рішення складено 15 червня 2026 року.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: В.С. Городнича

М.М. Пищида