ЄУН справи: 336/565/26
Номер провадження: 1-кп/336/855/2026

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 травня 2026 року
Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,прокурора ОСОБА_3 ,потерпілої ОСОБА_4 ,обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця м.Запоріжжя,громадянина України,з середньою освітою,офіційно не працевлаштований,зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,раніше не судимого
у вчиненні кримінального правопорушення,передбаченого ст.126-1 КК України,-

встановив:

протягом 2023 - 2024 років ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово викликала працівників поліції з приводу вчинення відносно неї домашнього насильства фізичного та психологічного характеру її рідним сином ОСОБА_5 , 1981р.н., який систематично виражався у її бік нецензурною лайкою, принижував, ображав словами, штовхав, хапав за одяг та волосся, вимагав грошові кошти для придбання спиртних напоїв,чим спричинив ОСОБА_4 психологічні страждання. 
Так, 11.01.2023 о 11 годині 45 хвилин, ОСОБА_5 в порушення вимог ст. 28 Конституції України, Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та ст. 55 Конвенції Ради Європи «Про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу із цими явищами», діючи умисно та з мотивів явної неповаги до існуючих норм співжиття, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , маючи умисел, спрямований на вчинення домашнього насильства, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи настання таких наслідків, вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно своєї матері ОСОБА_4 , що виразилось у тому, що він висловлювався нецензурною лайкою, образливо чіплявся, хапав за одяг, вимагав гроші на придбання спиртних напоїв. В результаті вказаних дій на ОСОБА_6 було складено адміністративний протокол № ВАВ 051586 від 11.01.2023 про вчинення адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 173-2 КУпАП та було винесено відносно ОСОБА_5 тимчасовий заборонений припис кривдника АА 310686 від 11.01.2023.
Однак, в той же день о 14-50 год, ОСОБА_6 порушив вимоги винесеного тимчасового забороненого припису кривдника, а саме повернувся додому та вчинив повторні дії відносно своєї матері ОСОБА_6 . За вчинення вказаних дій, 14.02.2023 постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_6 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме у вчиненні домашнього насильства та накладено стягнення у вигляді громадських робіт строком на 30 (тридцять) годин.
10.05.2024 о 13 годині 30 хвилин ОСОБА_5 в порушення вимог ст. 28 Конституції України, Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та ст. 55 Конвенції Ради Європи «Про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу із цими явищами», діючи умисно та з мотивів явної неповаги до існуючих норм співжиття, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , маючи умисел, спрямований на вчинення домашнього насильства, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи настання таких наслідків, вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно своєї матері ОСОБА_4 , що виразилось у тому, що він ображав, погрожував, знущався, з ОСОБА_4 , чим міг завдати шкоди її фізичному та психічному здоров`ю. В результаті вказаних дій на ОСОБА_5 , було складено адміністративний протокол № ВАД 220424 від 10.05.2024. про вчинення адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 173-2 КУпАП. За вчинення вказаних дій, 10.06.2024 постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_5 , було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме у вчиненні домашнього насильства та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 гривень .
Також, 25.11.2024 о 18 годині 30 хвилин ОСОБА_5 в порушення вимог ст. 28 Конституції України, Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та ст. 55 Конвенції Ради Європи «Про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу із цими явищами», діючи умисно та з мотивів явної неповаги до існуючих норм співжиття, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , маючи умисел, спрямований на вчинення домашнього насильства, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи настання таких наслідків, вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно своєї матері ОСОБА_7 , що виразилось у тому, що він ображав, погрожував, знущався, чим ОСОБА_5 міг завдати шкоди її фізичному та психічному здоров`ю. В результаті вказаних дій на ОСОБА_5 було складено адміністративний протокол № ВАВ 002900 від 09.12.2024 про вчинення адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 173-2 КУпАП. За вчинення вказаних дій, 26.12.2024 постановою Вільнянського районного суду Запорізької області ОСОБА_5 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме у вчиненні домашнього насильства та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень 00 копійок.
Однак, 16.01.2026 об 11 годині 00 хвилини, ОСОБА_5 в порушення вимог ст. 28 Конституції України, Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та ст. 55 Конвенції Ради Європи «Про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу із цими явищами», діючи умисно та з мотивів явної неповаги до існуючих норм співжиття, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 маючи умисел, спрямований на вчинення домашнього насильства, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи настання таких наслідків, вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно своєї матері ОСОБА_4 , що виразилось у тому, що він ображав, погрожував, знущався, хапав за волосся ОСОБА_4 , чим завдавав шкоди її фізичному та психічному здоров`ю.
Таким чином, ОСОБА_5 , будучи неодноразово притягнутим до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства відносно своєї матері ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи настання таких наслідків, систематично, протягом тривалого часу вчиняє домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно останнього, яке виражається у принижуванні, ображанні, погрожуванні, висловлюванні словесних образ та нецензурних висловлювань, штовханні, хапанні за одяг та волосся потерпілої, вимаганні грошових коштів на придбання спиртних напоїв та супроводжується періодично виникаючими емоційними переживаннями негативного спектру: відчаю, тривоги, страху, приниження, сорому.
В судовому засіданні обвинувачений повністю визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Пояснив,що за вказаною вище адресою зареєстрований та мешкає з батьком та матір`ю,постійної роботи не має,підробляє випадковими заробітками. З матір`ю ОСОБА_4 протягом 2023-2024 років у нього виникали конфлікти на побутовому грунті,коли він приходив додому напідпитку,а мати робила зауваження та безпідставно,на його думку,звинувачувала його у пияцтві. Під час сварок він дійсно висловлювався у бік матері образливими словами,поводився зухвало,мати викликала поліцію та якщо він не встигав піти з дому до її прибуття,відносно нього складали протоколи про адміністративні правопорушення за домашнє насильство. Востаннє у нього з матір`ю стався конфлікт 16.01.2026р.,на теперішній час обвинувачений кинув вживати алкоголь,змінив свою поведінку у побуті та ставлення до батьків,не проявляє до них агресії,відносини у сім`ї налагодились,з матір`ю він остаточно примирився. У скоєному щиро розкаявся та просив суд суворо його не карати.
Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 показала,що її син ОСОБА_8 ,який мешкає з батьками,протягом 2023-2024 р.не мав роботи,ті невеликі заробітки випадкового характеру,які отримував,не вносив у бюджет сім`ї,не допомагав батькам сплачувати комунальні послуги,а витрачав на алкоголь. Коли обвинувачений приходив додому напідпитку,він поводився агресивно,висловлював незадоволення з приводу організації побуту,ображав потерпілу лайкою,принижував її гідність,міг штовхнути або схопити за одяг,припиняв свої дії після виклику поліції,поводився нормально протягом кількох наступних місяців. Востаннє між ними стався конфлікт 16.01.2026 р.,після цього обвинувачений припинив вживати алкоголь,наразі веде нормальний спосіб життя,взаємини у сім`ї налагодились,вона пробачила сину та просила його суворо не карати.
Відповідно до ч.3,4 ст.349,351 КПК України суд,з урахуванням повного визнання винуватості обвинуваченим,за згодою учасників судового провадження,визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо фактичних обставин,що підтверджують винуватість обвинуваченого,які ніким не оспорюються.При цьому суд роз`яснив наслідки,передбачені ч.3 ст.349 КПК України,переконався у добровільності позицій та правильному розумінні учасниками судового провадження наслідків відмови від дослідження інших доказів,що позбавляє їх права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази суд встановив, що винуватість обвинуваченого у вчинені інкримінованого йому злочину знайшла своє підтвердження,що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов своє втілення як в положеннях ч. 3 та ч. 4 ст. 17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема,у рішенні у справі «Коробов проти України»,та кваліфікує його дії по ст. 126-1 КК України, а саме: умисне систематичне вчинення фізичного та психологічного насильства щодо іншої особи, з якою винна перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань потерпілої особи (домашнє насильство).
Відповідно до статей 50,65 КК України особі,яка вчинила злочин, має бути призначено покарання,необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. У судовому рішенні суд має окремо обґрунтувати «вагомий внесок» кожної обставини, яка пом`якшує або обтяжує покарання.
При призначенні обвинуваченому покарання,суд бере до уваги ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення та враховує відомості про особу обвинуваченого.
Так, ОСОБА_5 раніше не судимий, має постійне місце проживання, де мешкає з батьками, ,тяжких наслідків від його дій не настало.
Обставиною,яка пом`якшує покарання обвинуваченого,суд відповідно до п.1 ч.1 ст.66 КК України визнає активне сприяння розкриттю злочину та щире каяття у скоєному.
Такі висновки суду ґрунтуються на тому,що обвинувачений дає критичну оцінку своїм діям,послідовно визнає винуватість у скоєнні злочину,своїми активними діями сприяв органам слідства з`ясувати обставини вчинення злочину.
Потерпіла особа не наполягала на суворому покаранні обвинуваченого та повідомила про їх примирення.
Обставин,що обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до ст.67 КК України ,судом не встановлено.
Відповідно до санкції статті 126-1 КК України,передбачено наступні види покарання: громадські роботи на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або пробаційний наглядом на строк до п`яти років, або обмеження волі на той самий строк, або позбавлення волі на строк до двох років.
З урахуванням всіх викладених вище обставин у сукупності з відомостями про особу обвинуваченого,його ставлення до скоєного,враховуючи позицію потерпілої особи, суд дійшов висновку, що з метою захисту інтересів суспільства, запобігання вчиненню нових правопорушень,обвинуваченому необхідно призначити покарання в межах санкції статті 126-1 КК України та застосувати до нього покарання у виді пробаційного нагляду на строк один рік,оскільки обвинувачений не становить небезпеки для суспільства,дає критичну оцінку своїм діям, що вказує на свідоме бажання стати на шлях виправлення,тому забезпечити виправлення обвинуваченого можливо в умовах контролю за його поведінкою та виконанням покладених на нього обов`язків органами з питань пробації .
Крім того,відповідно ст.91 КК України,в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів.
На підставі п.5 ч.1 ст.91-1 КК України,суд при призначенні обвинуваченому покарання у вді апробаційного нагляду також покладає на обвинуваченого обов`язок пройти за направленням програму для кривдників.
Призначене покарання відповідає позиції ЄСПЛ ,викладеній у рішеннях по справах «Бакланов проти Росії» від 09.06.2015 р. та «Фрізен проти Росії» від 24.03.2015 р.,в яких ЄСПЛ зазначив,що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних свобод особи лише тоді стає значним,якщо встановлено,що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.
У рішенні по справі «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 р.ЄСПЛ вказав,що для того,щоб втручання вважалося пропорційним,воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистого надмірного тягаря для особи.
На переконання суду,призначення обвинуваченому такого покарання справедливим,співмірним і достатнім для його виправлення,кари та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим,так і іншими особами,а також буде відповідати таким принципам Конвенції,як пропорційність обмеження прав людини,легітимна мета і невідворотність покарання.
Так,у розумінні ЄСПЛ ,покарання повинне встановлювати новий додатковий обов`язок для особи,який випливає з факту вчинення кримінального правопорушення. Автономна концепція поняття «покарання» у практиці ЄСПЛ передбачає,що покарання переслідує подвійну мету:покарання і стримування від вчинення нових злочинів,а застосування принципу пропорційності дає можливість встановити орієнтир для держави у виборі адекватних засобів реагування на конкретні кримінально-карані діяння.
Речові докази до справи не долучались. Цивільний позов не заявлено.
Судові витрати відсутні.
До обвинуваченого обирався запобіжний захід у виді особистого зобов`язання ,який до набрання вироком законної сили доцільно залишити без змін. 
Керуючись ст.ст.368,374,392 КПК України,суд- 

ухвалив:

Визнати винуватим ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ст.126-1 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді пробаційного нагляду на строк один рік.
На підставі ч.2 ст.59-1 КК України покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи ;
3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Виконання покарання у виді пробаційного нагляду щодо ОСОБА_5 покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання обвинуваченого.
Строк покарання у вигляді пробаційного нагляду обчислювати з дня постановки ОСОБА_5 на облік уповноваженим органом з питань пробації.
На підставі п. 5 ч. 1 ст.91-1 КК України, направити ОСОБА_5 для проходження програми для кривдників, передбаченої Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», строком на один місяць.
Попередити ОСОБА_5 про кримінальну відповідальність за ст.390-1 КК України за умисне невиконання обмежувальних заходів, передбачених ст. 91-1 КК України.
Запобіжний захід у вигляді особистого зобов"язання до набрання вироком суду законної сили щодо ОСОБА_5 залишити без змін.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. 
Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів після його проголошення.
Учасники кримінального провадження мають право отримати копію вироку негайно після його проголошення,особам,які не були присутні при проголошенні вироку,його копія не пізніше наступного дня буде направлена поштою.

Суддя ОСОБА_1