Слобідський районний суд міста Харкова 

Номер провадження 1-кп/641/173/2026 	Справа № 641/7028/24 	

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2026 року м. Харків
Слобідський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
представника потерпілого ОСОБА_4 ,
представника цивільного позивача ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №62023170020002496 від 28.10.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт. Ков`яги Валківського району Харківської області, з вищою освітою, на момент інкримінованого кримінального правопорушення обіймав посаду поліцейського- водія взводу реагування Управління поліції охорони в Харківській області, мав спеціальне звання сержант поліції, військовослужбовця, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,
В С Т А Н О В И В:
Відповідно до наказу т.в.о. начальника Управління поліції охорони в Харківській області №314о/с від 18.06.2019 сержанта поліції ОСОБА_6 , призначено на посаду поліцейського –водія взводу реагування Управління поліції охорони в Харківській області. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду та працівників правоохоронних органів» ОСОБА_6 , займаючи вказану посаду в правоохоронній системі, є представником влади – службовою особою правоохоронного органу, яка має владні повноваження та виконує службові обов`язки, визначені Законом України «Про Національну поліцію». Будучи особою, яка у встановленому законодавством порядку набула права керування транспортними засобами, ОСОБА_6 , під час керування транспортним засобом, відповідно до вимог ст.ст. 14, 16 Закону України «Про дорожній рух», зобов`язаний знати і неухильно дотримуватись вимог Закону України «Про дорожній рух», Правил та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, перевірити перед вирушенням у дорогу технічний стан транспортного засобу та стежити за ним у дорозі, а також відповідно до п.3.1 Правил дорожнього руху, будучи водієм оперативного транспортного засобу, виконуючи невідкладне завдання мав право відступати від вимог розділів 8 (крім сигналів регулювальника), 10-18, 26, 27 та п. 28.1 Правил за умови увімкнення проблискового маячка синього або червоного кольору і спеціального звукового сигналу та забезпечення безпеки дорожнього руху. 
Водночас, ОСОБА_6 , незважаючи на вимоги вищевказаних нормативно-правових актів, діючи з кримінальною протиправною недбалістю, тобто не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, 28.10.2023 року о 10-18 год. під час несення служби, здійснюючи реагування на виклик, який надійшов зі служби «102» на службовий планшет у системі «Цунамі», керуючи технічно справним службовим автомобілем «HYUNDAI TUCSON», кузов НОМЕР_1 , державний реєстраційний номерний знак « НОМЕР_2 » регіон «21», порушивши п. 3.1 Правил дорожнього руху, тобто виїхавши на перехрестя пр. Гагаріна, пров. Золотого та вул. Чугуївської у м. Харкові на сигнал світлофора, що забороняє рух з увімкненим проблисковим маячком синього кольору, не переконався в тому що водії інших транспортних засобів бачать спецавтомобіль і надають йому дорогу, допустив зіткнення із автомобілем «NISSAN LEAF», кузов НОМЕР_3 , державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_4 , тобто не забезпечив безпеку дорожнього руху, внаслідок чого водій автомобіля «NISSAN LEAF» - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримав гостру закриту черепно-мозкову травму у вигляді забою головного мозку важкого ступеня з формуванням субдурального крововиливу на рівні конвекситальних поверхонь лівої скроневої та потиличної часток, правої гемісфери мозочка, дифузного аксонального ушкодження з контузією мозолистого тіла, з наявністю забито-рваної рани у правій скроневій ділянці, множинних саден та гематом на обличчі і за цією ознакою відноситься до тяжких тілесних ушкоджень.
Відповідно до ч. 2 ст. 349 КПК України, враховуючи, що учасники судового провадження не оспорюють обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, й судом було встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, за відсутності будь-яких сумнівів у добровільності та істинності позиції останніх, за згодою учасників судового провадження, суд дійшов висновку про можливість проведення судового розгляду кримінального провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням процесуальних рішень, що стосуються долі речових доказів і таких, що стосуються заходів забезпечення кримінального провадження, матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, судом було роз`яснено учасникам судового провадження, що у цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, визнав та пояснив, що 28.10.2023 року о 10-18 год. під час несення служби як працівник правоохоронного органу здійснював реагування на виклик зі служби «102», керуючи службовим автомобілем «HYUNDAI TUCSON», д.н.з. «0770» регіон «21», порушив п.3.1 Правил дорожнього руху України, виїхавши на перехрестя пр. Гагаріна, пров. Золотого та вул. Чугуївської м. Харкова на забороняючий сигнал світлофора, з увімкненим проблисковим маячком синього кольору, не переконавшись, що водії інших транспортних засобів бачать спецавтомобіль та надають йому дорогу, внаслідок чого відбулось зіткнення з автомобілем «NISSAN LEAF», д.н.з. НОМЕР_4 . Щиро покаявся та просив суд його суворо не карати. Цивільний позов Управління поліції охорони в Харківській області визнав. 
Таким чином, розглянувши кримінальне провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 в межах висунутого обвинувачення, допитавши останнього, дослідивши долучені сторонами матеріали провадження, відомості, що характеризують особу обвинуваченого, інші документи, які мають істотне значення для прийняття рішення по суті обвинувачення, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_6 доведена повністю. 
Скоєне ОСОБА_6 кримінальне правопорушення суд кваліфікує за ч.2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжкі тілесні ушкодження. 
Вивченням відомостей про особу обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; на час скоєння кримінального правопорушення обіймав посаду поліцейського- водія взводу реагування Управління поліції охорони в Харківській області, мав спеціальне звання сержант поліції; згідно службової характеристики, виданої командиром взводу реагування роти УПО Харківської області майором поліції ОСОБА_10 та командиром роти УПО Харківської області капітаном поліції ОСОБА_11 , за час служби в поліції охорони зарекомендував себе з позитивного боку як професійно грамотний, старанний та ініціативний працівник, до виконання службових обов`язків ставився сумлінно; проходить військову службу з 09.01.2026 року; одружений; має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; з вищою освітою; на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває; має місце реєстрації; раніше не судимий. 
На підставі ст. 66 КК України як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд враховує щире каяття обвинуваченого у вчиненому, яке виразилось в усвідомленні ним своєї провини та засудженні своєї поведінки; активне сприяння розкриттю злочину; відшкодування шкоди потерпілому ОСОБА_9 та власнику пошкодженого транспортного засобу «NISSAN LEAF», д.н.з. НОМЕР_4 , ОСОБА_12 ..
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено. 
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Згідно ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Призначаючи покарання ОСОБА_6 суд виходить із положень ст.ст. 50, 65 КК України, враховує роз`яснення Верховного Суду України, викладені в постанові №7 від 04 жовтня 2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину, відношення особи до скоєного кримінального правопорушення, наслідки вчиненого кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують покарання, та відсутність обтяжуючих покарання обставин, дані про особу обвинуваченого, у зв`язку з чим суд вважає, що покарання обвинуваченому слід обрати в межах санкції статті, за якою він обвинувачується, у виді позбавлення волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Верховним Судом неодноразово зазначалось, що заходи примусу повинні ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства (постанови від 31.01.2023 у справі № 759/6139/22, від 27.10.2022 у справі № 546/526/18, від 30.11.2022 у справі № 379/1657/18).
Питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання (постанова Верховного Суду від 31.01.2023 у справі № 759/6139/22).
Також Верховним Судом неодноразово зазначалось на другорядній ролі кари як мети покарання та необхідності вирішення питання щодо звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням з урахуванням таких критеріїв, як співрозмірність вказаного рішення характеру вчиненого діяння та його наслідкам (постанови від 09.06.2022 у справі № 389/936/19, від 27.05.2021 у справі № 127/2554/15-к).
Враховуючи, що покарання відповідно до ст. 50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, особу обвинуваченого, який має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проходить військову службу під час проведення загальної мобілізації з 09.01.2026 року по теперішній час, вперше притягується до кримінальної відповідальності, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, позицію сторони обвинувачення, яка просила звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, а також позицію потерпілого ОСОБА_9 , викладену в заяві від 09.12.2024 року, в якій останній просив суд про застосування до обвинуваченого мінімально можливого покарання, позицію представника потерпілого та представника цивільного позивача, які також не заперечували проти звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, засади диспозитивності та гуманізму кримінального провадження, принципи справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без відбування покарання та ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим на підставі ст. 75 КК України звільняє його від відбування призначеного покарання з випробуванням з покладанням на нього обов`язків, передбачених п.1,2 ч.1 ст. 76 КК України.
Таке звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням в умовах передбаченого законом контролю за його поведінкою відповідатиме засадам гуманізму і забезпечить досягнення справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.
З урахуванням конкретних обставин вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, даних про його особу, зокрема, що останній проходить військову службу під час проведення загальної мобілізації з 09.01.2026 року по теперішній час, враховуючи, що в умовах збройної агресії РФ проти України належне виконання військовослужбовцями своїх службових обов`язків у відповідності до компетенції становить підвищену суспільну необхідність, а позбавлення права керувати транспортним засобом діючого військовослужбовця, виконання посадових обов`язків якого пов`язані з керуванням транспортом, не призведуть до належного виконання завдань кримінального кодексу та мети покарання, враховуючи також позицію сторони обвинувачення, яка просила не призначати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, а також позицію потерпілого, позицію представника потерпілого та представника цивільного позивача, які також не заперечували проти запропонованої прокурором міри покарання, суд не призначає додаткове покарання, передбачене санкцією ч.2 ст. 286 КК України, у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. 
Крім того, Управління поліції охорони в Харківській області звернулось до суду з позовом до ОСОБА_6 , в якому просило стягнути з останнього спричинену шкоду в сумі 269567,40 грн.
В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_6 , перебуваючи на посаді поліцейського –водія взводу реагування Управління поліції охорони в Харківській області під час несення служби, здійснюючи реагування на виклик, який надійшов зі служби «102», керуючи технічно справним службовим автомобілем «HYUNDAI TUCSON», д.н.з. «0770» регіон «21», під час виїзду на перехрестя на забороняючий сигнал світлофора з увімкненим проблисковим маячком синього кольору, не переконався, що водії інших транспортних засобів бачать спецавтомобіль та надають йому дорогу, допустив зіткнення з автомобілем «NISSAN LEAF», д.н.з. НОМЕР_4 , внаслідок чого водій вказаного автомобіля ОСОБА_9 отримав тяжкі тілесні ушкодження. В ході ДТП пошкоджень зазнав, зокрема, і службовий автомобіль «HYUNDAI TUCSON», д.н.з. «0770» регіон «21», який закріплений за Управлінням поліції охорони в Харківській області на праві оперативного управління. Згідно з висновком щодо ринкової вартості вказаного транспортного засобу від 17.12.2023 року, складеним СОД ОСОБА_13 , матеріальний збиток Управління поліції охорони в Харківській області в результаті пошкодження службового автомобіля склав 269567,40 грн. Посилаючись на норми статей 1166, 1187, 1188, 1194, 1190 ЦК України Управління поліції охорони в Харківській області просить стягнути з ОСОБА_6 спричинену матеріальну шкоду.
При вирішенні позову Управління поліції охорони в Харківській області до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди суд зазначає наступне.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Правилами статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. До суду можуть звертатися в інтересах інших осіб органи та особи, яким законом надано таке право. Суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.
Пунктами 1, 2 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження; спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
Пунктами 1, 2, 8 частини першої статті 4 КАС України визначено, що адміністративна справа – переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір – спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій. Позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.
Статтею 17 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.
Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Стаття 60 Закону України «Про Національну поліцію» визначає, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
За пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба – це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Таким чином відповідач у справі, що розглядається, перебуваючи на посаді, що відноситься до публічної служби, завдав шкоду державі в особі Управління поліції охорони в Харківській області шляхом пошкодження майна у період здійснення ним повноважень, пов`язаних із виконанням його службових обов`язків.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Ураховуючи наведене, суд вважає, що цей спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такий, що пов`язаний з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з публічної служби.
Вказаний висновок узгоджується із висновком щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, висловленим у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 818/1688/16.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що заявлена позивачем вимога підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.
На підставі ст. 124 КПК України підтверджені процесуальні витрати по справі підлягають стягненню з обвинуваченого.
На підставі ст. 174 КПК України суд вважає за необхідне скасувати арешти майна, накладені в межах даного кримінального провадження.
Долю речових доказів вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України. 
Керуючись ст. 349, 370, 371, 373, 374, 376, 392 - 395 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_6 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, і призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування призначеного за даним вироком покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.
Покласти на ОСОБА_6 обов`язки відповідно до п.1,2 ч.1 ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Провадження у справі за позовом Управління поліції охорони в Харківській області до  ОСОБА_6  про відшкодування матеріальної шкоди закрити.
Роз`яснити Управлінню поліції охорони в Харківській області, що заявлена позивачем вимога підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Стягнути з  ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати за проведення по кримінальному провадженню експертизи №КСЕ-19/121-23/28305 від 22.01.2024 у розмірі 12116 (дванадцять тисяч сто шістнадцять) грн 48 (сорок вісім) коп., експертизи №25609 від 16.02.2024 року у розмірі 18932 (вісімнадцять тисяч дев`ятсот тридцять дві) грн, експертизи № 25624 від 23.02.2024 року у розмірі 26504 (двадцять шість тисяч п`ятсот чотири) грн 80 (вісімдесят) коп., а всього у розмірі 57553 (п`ятдесят сім тисяч п`ятсот п`ятдесят три) грн 28 (двадцять вісім) коп.. 
Скасувати арешти, накладені ухвалами слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 06.11.2023 року, на транспортний засіб «NISSAN LEAF», д. н.з. НОМЕР_4 , кузов НОМЕР_3 та на транспортний засіб «HYUNDAI TUCSON», д.н.з. НОМЕР_5 (регіон) НОМЕР_2 (на синьому кольорі), кузов НОМЕР_1 .
Речові докази: транспортний засіб «NISSAN LEAF», д. н.з. НОМЕР_4 , кузов НОМЕР_3 - повернути власнику ОСОБА_12 ; транспортний засіб «HYUNDAI TUCSON», д.н.з. НОМЕР_5 (регіон) НОМЕР_2 (на синьому кольорі), кузов НОМЕР_1 –повернути власнику Управлінню поліції охорони в Харківській області.
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Слобідський районний суд міста Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку після його оголошення вручається прокурору та обвинуваченому.
Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді. Учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя -   	ОСОБА_1