Справа № 183/1235/26
№ 2/183/585/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2026 року м. Самар

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Парфьонова Д. О., за участю: секретаря судового засідання Моісєєва К. А., представника позивача Любченко Н. А., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про:
- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом недоотриману пенсію, що належала спадкодавцю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 за період з 01 травня 2023 року по 30 листопада 2024 року,
в с т а н о в и в:
14 січня 2026 року ОСОБА_1 (надалі – позивач) через представника, адвоката Любченко Н. А., звернулася до Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом у порядку підсудності, визначеної Розпорядженням Голови Верховного Суду від 06 березня 2022 року № 1/0/9-22, яким змінено територіальну підсудність судових справ Сєвєродонецького міського суду Луганської області і визначено Самарівському (до перейменування – Новомосковському) міськрайонному суду Дніпропетровської області. Позовна заява отримана судом 28 січня 2026 року та 18 лютого 2026 року передана головуючому судді.
В обґрунтування позову позивач зазначила, що відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 28 лютого 2025 року, виданого Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управляння Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що 28 лютого 2025 року складено відповідний актовий запис № 445. ОСОБА_3 є донькою ОСОБА_2 та єдиною спадкоємецею за заповітом після його смерті. За заявою ОСОБА_1 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петуніною Ю. О. було відкрито спадкову справу № 9/2025. Згідно з довідкою Головного управління пенсійного фонду України в Луганській області (надалі – ГУ ПФУ в Луганській області, відповідач) від 11 березня 2025 року за № 1200-04-03-8/5999, надану приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Петуніній Ю. О. для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, сума недоотриманої ОСОБА_2 пенсії складає 128639,00 грн. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 29 серпня 2025 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петуніною Ю. О. та зареєстрованого в реєстрі за № 1098, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_2 є його дочка – ОСОБА_1 . Спадщина складається з недоотриманої пенсії, у розмірі 128639,00 грн, яка належала спадкодавцю.
29 серпня 2025 року позивач звернулась з заявою до ГУ ПФУ в Луганській області про виплату пенсії, отриманої у спадщину. 02 вересня 2025 року частину недоотриманої пенсії померлого ОСОБА_2 перераховано на рахунок ОСОБА_1 за період з березня 2022 року по квітень 2023 року у розмірі 50 433,70 грн. Залишок суми за період з травня 2023 року по листопад 2024 року відповідач відмовився перераховувати. На звернення позивача про причину відмови в перерахуванні залишку недоотриманої пенсії померлого батька відповідач листом від 16 грудня 2025 року за № 1200-0402-8/38668, з посиланням на статтю 52, пункт 144 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058, п. 10 Порядку виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) та здійснення страхових виплат за страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, особам, які тимчасово проживають за межами України, або проживають на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України, або виїхали з тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України та проживають на підконтрольній Україні території затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 299 (надалі – Постанова 299), Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону, затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року №22-1, повідомив, що ОСОБА_2 на момент смерті перебував на обліку в Головному управлінні та отримував пенсію за віком. Згідно з матеріалами електронної пенсійної справи, суми пенсії у період з березня 2022 року по квітень 2023 року нараховувались для виплати ОСОБА_2 з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 26 лютого 2022 року № 162 «Про особливості виплати та доставки пенсій, грошових допомог на період введення воєнного стану», але не були отримані пенсіонером. Виплату пенсії ОСОБА_2 було призупинено з 01 травня 2023 року відповідно до пункту 4 частини першої статті 49 Закону № 1058 у зв`язку з неотриманням призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд. У період з березня 2022 року по квітень 2023 року ОСОБА_2 відповідно до вимог чинного законодавства здійснювалось нарахування пенсії, яку пенсіонер не отримав. За життя померлий ОСОБА_2 з 01 травня 2023 року не виявив бажання поновити виплату пенсії, з заявою про поновлення виплати пенсії, повідомлення про неодержання пенсій від органів пенсійного забезпечення російської федерації не надавав, тому пенсійні виплати з 01 травня 2023 року не нараховувалися та виплата пенсії не здійснювалася. У своєму листі відповідач підтвердив, що недоотриману пенсію за померлого, ОСОБА_2 перераховано 02 вересня 2025 року позивачеві на рахунок відкритий в АТ КБ «Приватбанк», вказаний у заяві № НОМЕР_2 від 29 серпня 2025 року. Виплату недоотриманої пенсія за померлого, ОСОБА_2 здійснено за період з березня 2022 року по квітень 2023 року у розмірі 50433,70 грн.
Не погоджуючись з відповідачем, позивач звернулася до суду та зазначила, що жодним законом України не визначено такої підстави для припинення пенсії, як відсутність у особи її реєстрації як внутрішньо переміщеної особи, не підтвердження місця фактичного проживання, право позивача на спадщину обмежене відповідачем протиправно, посилання відповідача, що спадкодавець за життя не виявив бажання поновити йому виплату пенсії та не звертався з відповідною заявою до відповідача, тому пенсія не отримана з вини пенсіонера, не заслуговують на увагу, спадкодавцеві пенсія за віком повинна була нараховуватися до моменту смерті і призупинення відповідачем такого нарахування з травня 2023 року є незаконним.
Постановленою суддею ухвалою від 19 лютого 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу постановлено розглядати в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання. Встановлено відповідачеві строк для подання відзиву та заперечень. Витребувано докази у виді спадкової справи. Спадкову справу отримано судом 26 березня 2026 року.
11 березня 2026 року представником ГУ ПФУ в Луганській області подано відзив на позовну заяву. У відзиві представник відповідача заперечила проти задоволення позову. Вказала, що ОСОБА_2 на момент смерті перебував на обліку в ГУ ПФУ в Луганській області, як отримував дострокову пенсію за віком. Відповідно до матеріалів електронної пенсійної справи № 909300117101 пенсія ОСОБА_2 нараховувалась до виплати через відділення АТ «Укрпошта». На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 26 лютого 2022 року № 162 «Про особливості виплати та доставки пенсій, грошових допомог на період введення воєнного стану», АТ «Укрпошта» повідомила Пенсійний фонд України про відсутність з 01 серпня 2022 року технічної можливості здійснення доставки та виплати пенсій і грошових допомог у населені пункти Луганської області та звернулася з проханням припинити фінансування коштів для виплати пенсій та грошових допомог. З серпня 2022 року виплату пенсії ОСОБА_2 було переведено до АТ «Ощадбанк» відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26 лютого 2022 року № 162 «Про особливості виплати та доставки пенсій, грошових допомог на період введення воєнного стану». Виплата пенсії ОСОБА_2 призупинена з 01 травня 2023 року відповідно до пункту 4 частини першої статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з неотриманням призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд. В свідоцтві про смерть серії НОМЕР_1 зазначено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в смт Нижня Дуванка Сватівського району Луганської області. Згідно з наказом Міністерства розвитку громад та територій від 28 лютого 2025 року № 376 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією» (надалі – Наказ № 376) щодо смт Нижня Дуванка Сватівського району Луганської області (Нижньодуванська селищна територіальна громада) зазначено дату початку тимчасової окупації російською федерацією з 09 березня 2022 року. За життя померлий пенсіонер з 01 травня 2023 року не виявив бажання поновити виплату пенсії, з заявою до територіальних органів ПФУ про поновлення виплати пенсії не звертався, повідомлення про неодержання пенсій від органів пенсійного забезпечення російської федерації не надавав, тому пенсійні виплати з 01 травня 2023 року не нараховувалися та виплата пенсії не здійснювалася.
Вказала, що 29 серпня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до територіального органу ПФУ з заявою за № 19555 про виплату недоотриманої пенсії померлого ОСОБА_2 . Оскільки у період з березня 2022 року по квітень 2023 року ОСОБА_2 відповідно до вимог чинного законодавства з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 26 лютого 2022 року № 162 «Про особливості виплати та доставки пенсій, грошових допомог на період введення воєнного стану» здійснювалось нарахування пенсії, яку пенсіонер не отримав, то недоотриману пенсію померлого ОСОБА_2 за період з березня 2022 року по квітень 2023 у розмірі 50 433,70 грн виплачено у вересні 2025 року ОСОБА_1 на її рахунок в ПАТ КБ «Приватбанк» вказаний у заяві від 29 серпня 2025 року № 19555. 27 листопада 2025 року за вхідним № 14819/П-1200-25 на електронну адресу ГУ ПФУ в Луганській області надійшло звернення ОСОБА_1 від 26 листопада 2025 року щодо недоотриманої пенсії ОСОБА_2 . Листом від 16 грудня 2025 року за вих. № 1200-0402-8/38668 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області надано обґрунтовану відповідь позивачу. Послався на статті 49, 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058 (надалі – Закон № 1058), порядок 22-1.
12 березня 2026 року представником позивача подано відповідь на відзив, у якій представник послалася на протиправність позиції відповідача, право позивача на отримання у спадок всього майна, право на яке мав спадкодавець. Наголосила на обставинах, які викладені у позові.
06 квітня 2026 року представником позивача подано клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, задоволене судом.
В підготовчому засіданні 07 травня 2026 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Вказала на те, що з урахуванням місяця смерті пенсіонера, позивач просить нарахувати пенсію до 30 листопада 2024 року (а не до 22 листопада 2024 року), з урахуванням повного місяця нарахування. Пояснення надала ідентичні позову та відповіді на відзив.
Представник відповідача у відзиві просила розглянути справу у її відсутність.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши аргументи заяв по суті справи, перевіривши їх матеріалами справи суд висновує таке.
За змістом статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).
Відповідно до частин 4, 5 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Так, ухваленим Дарницьким районним судом м. Києва рішенням від 10 лютого 2025 року у справі № 753/2676/25 задоволено заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Дарницький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Міністерства юстиції України про встановлення факту смерті. Встановлено факт смерті громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Нижня Дуванка Сватівського району Луганської області, місце проживання якого було зареєстровано до дня смерті за адресою: АДРЕСА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у смт Нижня Дуванка Сватівського району Луганської області. Рішенням суду встановлено, окрім іншого, що заявник, ОСОБА_1 , є донькою ОСОБА_2 , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 . Згідно з актовим записом про шлюб, прізвище заявника у графі «до шлюбу» вказано ОСОБА_4 , у графі «ПІБ після шлюбу» - ОСОБА_1 .
Обставини, встановлені судом у рішенні № 753/2676/25 щодо родинного зв`язку підтверджуються наданими позивачем: копією повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 /а.с.16/, копією витягу з системи «ДІЯ» щодо актового запису № 382 про шлюб /а.с.17/.
28 лютого 2025 року видано свідоцтво про смерть ОСОБА_2 , серія НОМЕР_1 /а.с.20/.
З копії спадкової справи після смерті ОСОБА_2 убачається, окрім іншого, що: 
- 06 березня 2025 року до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Петуніної Ю. О. ОСОБА_1 подано заяву про прийняття спадщини після ОСОБА_2 /а.с.63/;
- ОСОБА_5 є донькою ОСОБА_2 та ОСОБА_6 згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 /а.с.73/;
- нотаріусом перевірено інформацію спадкового реєстру щодо заведення спадкової справи, наявності заповітів, спадкових договорів та встановлено наявність інформації про заповіт, складений 26 березня 2015 року за № 3, посвідчений Нижньодуванською селищною радою Сватівського району, та заповіт, складений 10 серпня 2021 року за № 1-23, посвідчений Нижньодуванською селищною радою Сватівського району /а.с.74, 75, 76/;
- нотаріусом перевірено інформацію Державного реєстру актів цивільного стану щодо актового запису про смерть, народження та одруження /а.с.77, 78, 79, 80/;
- 11 березня 2025 року відповідачем надано відповідь нотаріусу, що сума недоотриманої пенсії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , становить 128 639 грн 05 коп. Відповідно до частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суму недоотриманої пенсії може бути змінено в залежності від дати звернення до територіального органу Пенсійного фонду України особи, яка має право на отримання даної виплати згідно свідоцтва про право на спадщину /а.с.25, 82/; 
- 29 серпня 2025 року позивачем подано заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину на пенсію ОСОБА_2 /а.с.83/;
- згідно з заповітом, складеним ОСОБА_2 10 серпня 2021 року та посвідченим за № 1-23 секретарем Нижньодуванської селищної ради Сватівського району Кривоножко М. Ф. все своє майно, права та обов`язки заповів ОСОБА_1 /а.с.84/;
- 29 серпня 2025 року нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 1098, за яким ОСОБА_1 набула права на недоотриману пенсію ОСОБА_2 в розмірі 128 639,00 грн /а.с.27, 89/; 
- 29 серпня 2025 року нотаріусом видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право власності на житловий будинок та земельну ділянку /а.с.91/.
26 листопада 2025 року позивач звернулася до відповідача з заявою про надання розрахунку про недоотриману пенсію батька /а.с.49, зворот/.
Листом відповідача від 16 грудня 2025 року № 1200-0402-8/386668 /а.с.25-26, 51/ позивача повідомлено, окрім іншого, що ОСОБА_2 на момент смерті перебував на обліку в Головному управлінні та отримував пенсію за віком. Згідно з матеріалами електронної пенсійної справи, суми пенсії у період з березня 2022 року по квітень 2023 року нараховувались для виплати ОСОБА_2 з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 26 лютого 2022 року № 162 «Про особливості виплати та доставки пенсій, грошових допомог на період введення воєнного стану», але не були отримані пенсіонером. Виплату пенсії ОСОБА_2 було призупинено з 01 травня 2023 року відповідно до пункту 4 частини першої статті 49 Закону № 1058 у зв`язку з неотриманням призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд. У період з березня 2022 року по квітень 2023 року ОСОБА_2 відповідно до вимог чинного законодавства здійснювалось нарахування пенсії, яку пенсіонер не отримав. За життя померлий, ОСОБА_2 з 01 травня 2023 року не виявив бажання поновити виплату пенсії, з заявою про поновлення виплати пенсії згідно Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1 не звертався, повідомлення про неодержання пенсій від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації не надавав, тому пенсійні виплати з 01 травня 2023 року не нараховувалися та виплата пенсії не здійснювалася. Лист Головного управління від 11 березня 2025 року № 1200-0403-8/5999 щодо недоотриманої пенсії померлого, ОСОБА_2 був наданий Київському міському нотаріальному округу до набрання чинності (20 березня 2025 року) Постанови 299. Недоотриману пенсію за померлого, ОСОБА_2 було перераховано 02 вересня 2025 року на рахунок позивача, відкритий в ПАТ КБ «Приватбанк» вказаний у заяві № НОМЕР_2 від 29 серпня 2025 року. Виплату недоотриманої пенсія за померлого, ОСОБА_2 здійснено з врахуванням положення ст. 52 Закону № 1058 за період з березня 2022 року по квітень 2023 року у розмірі 50 433,70 грн.
З заяв по суті справи вбачається, що у цій справі виник спір між сторонами з приводу захисту позивачем свого права на спадкування за заповітом, а саме права власності на спадкове майно у вигляді недоотриманої пенсії спадкодавця, яку відповідач припинив нараховувати з 01 травня 2023 року та до дня смерті спадкодавця.
Вирішуючи позов суд висновує таке.
Стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). 
За ч. 1 ст. 1235, ч. 1 ст. 1236 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому.
До складу спадщини, як це передбачено статтею 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, крім прав і обов`язків що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 ЦК України (стаття 1219 ЦК України).
Статтею 1219 ЦК України передбачені права та обов`язки особи, які не входять до складу спадщини, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19 (провадження №61-11268сво20) зазначив, що тлумачення статті 1227 ЦК України доводить, що:
- цією правовою нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та не отриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини;
- право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно, щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно, при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом;
- право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема, право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК України, за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат, та випадки, за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати.
Відповідно до ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.
Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується з положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
За змістом цієї норми, можна дійти висновку, що законодавцем встановлено альтернативний механізм набуття права власності на недоотриману пенсію померлого пенсіонера, а саме пріоритет наданий членам сім`ї спадкодавця, які проживали з ним на момент смерті, та непрацездатним членам сім`ї, які перебували на його утриманні. Зазначені особи мають звернутися за виплатою цих грошових коштів протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, тобто з моменту смерті спадкодавця. Якщо такі особи відсутні або не звернулися у встановлений строк із заявами, недоотримана пенсія входить до складу спадщини і успадковується спадкоємцями померлого на загальних підставах.
Так, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 перебував на обліку в ГУ ПФУ в Луганській області, як отримувач пенсії. Позивач прийняла спадщину шляхом подання заяви до нотаріуса протягом встановленого законом шестимісячного строку. Наявності інших спадкоємців ОСОБА_2 за заповітом, ніж позивач, спадкоємців за законом, які мають право на обов`язкову частку у спадщині судом не встановлено.
Також судом не встановлено і осіб, які б проживали з померлим на день його смерті. За таких обставин, пенсія, яка не одержана ОСОБА_2 , ураховуючи не отримання пенсії членам її сім`ї, особами, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті в порядку ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», входить до складу спадщини та успадковується єдиним спадкоємцем за заповітом, який подав заяву про прийняття спадщини та яким є позивач.
Як указано у висновку щодо застосування норм права, викладеному у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2019 року у справі № 428/3413/17, згідно з яким обов`язок з виплати недоотриманої пенсії спадкодавця покладається на Управління ПФУ. Верховний Суд зауважив, що відповідно до статті 1227 ЦК України право на одержання сум заробітної плати, пенсії, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. За загальним правилом зазначеної норми, ці грошові кошти до складу спадщини не включаються, а підлягають виплаті особам, зазначеним у цій статті або в інших (спеціальних) законам, і лише за відсутності таких осіб зазначені кошти включаються до складу спадщини. Звернення з вимогою про виплату пенсії, яка належала померлому пенсіонерові, має надійти до органу Пенсійного фонду не пізніше 12 місяців після смерті пенсіонера. За відсутності такого звернення впродовж зазначеного строку належна до виплати пенсія включається до складу спадщини і спадкується на загальних підставах.
У постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 463/3724/18 Верховний Суд зробив висновок про те, що формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.
У справі, що розглядається спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем свого права на спадкування за законом, а саме права власності на спадкове майно у вигляді недоотриманої пенсії спадкодавця за період з 01 березня 2022 року по остання число місяця, в якому помер ОСОБА_2 . При цьому, частина нарахованої пенсії за період з березня 2022 року по квітень 2023 року не оскаржується сторонами, включена до виданого нотаріусом свідоцтва.
Позивач заявила вимоги про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплатити позивачу всієї недоотриманої спадкодавцем пенсії за період з моменту припинення її нарахування до моменту смерті спадкодавця.
Розглядаючи заявлені вимоги суд ураховує таке.
За змістом частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною першою статті 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та інтересів відповідно до частини другої статті 16 ЦК України можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Порядок визначення способу захисту, який суд може застосувати, здійснюючи правосуддя встановлено в статті 5 ЦПК України.
При визначенні способу захисту у відповідності до вказаної норми слід ураховувати положення частини першої статті 13, пункту 4 частини третьої статті 175 ЦПК України, відповідно до яких спосіб захисту, який може застосувати суд при вирішенні справи, обирає позивач, а отже, – суд позбавлений можливості на власний розсуд обирати і захищати права позивач у спосіб, який останній не просить застосувати.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.
Положення частини третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статті 1227 ЦК України узгоджуються з положеннями частини першої статті 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення», де вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини.
Аналіз статей 1218, 1219, 1227 ЦК України свідчить, що законодавець не забороняє спадкування права на отримання нарахованої, але не одержаної пенсії (доплат до пенсії).
Такі висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 286/3516/16-ц (провадження № 14-95цс19).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №243/3505/16-ц (провадження № 14-271цс18) вказано, що «підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України».
Отже, доводи відзиву ГУ ПФУ в Луганській області про неналежність не нарахованої пенсії до складу спадщини є безпідставними. Доводи відповідача, які ґрунтуються на частині першій статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є безпідставними, оскільки ця правова норма розповсюджується на пенсіонерів, які є власниками своїх особистих пенсій, тобто на тих, що не померли, та ніяким чином не стосується правовідносин щодо спадщини.
Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Норми ЦК України не визначають строк, протягом якого члени сім`ї спадкодавця мають право на одержання соціальних платежів. Положення частин другої та третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, теж не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера.
Отже, суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень.
Таким чином, суд висновує, що правовідносини з приводу нарахування та обліку недоотриманої пенсії померлого пенсіонера мають регулюватись спеціальною нормою статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» без урахування положень статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Позивач є спадкоємцем за заповітом, яка у встановлений законом строк звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, отже успадкувала належні спадкоємцю суми пенсії відповідно до статті 1227 ЦК України у тому розмірі, в якому спадкодавець мав право на їх виплату на момент своєї смерті. Дата звернення до органу ПФУ з вимогою про надання інформації щодо нарахованої, але не виплаченої за життя спадкодавця пенсії, дата звернення за видачею такої суми на підставі свідоцтва про право на спадщину не впливає на розмір виплат та не надає права на обмеження цих виплат.
Спадкодавець у період часу з 01 травня 2023 року по день смерті пенсійні виплати не отримував через їх не нарахування Пенсійним фондом, проте мав право на отримання пенсії в зазначений період, а тому суд висновує про те, що позивач, як спадкоємець має право на всю суму недоотриманої пенсіонером пенсії, яка входить до складу спадщини.
Суду не надано правових підстав, передбачених законом, які б вказували на правомірність втручання у право спадкодавця позивача на мирне володіння майном у виді пенсії, право на яку набув ОСОБА_2 , не обґрунтовано необхідності такого втручання, як припинення гарантованих виплат пенсії в демократичному суспільстві. Посилання на те, що таке припинення обумовлене неотриманням виплат шість місяців підряд не вказує на виникнення у держави права, буз встановлення підстав такого неотримання, обмежувати нарахування гарантованих державою виплат. Крім того, така підстава, як не отримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд визначена п. 4 ч. 1 ст. 49 Закону 1058, як підстава для припинення виплати пенсії, а не як підстава для припинення її нарахування. Крім того, ч. 2 ст. 49 Закону 1058 передбачає поновлення виплати після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.
Посилання представника ГУ ПФУ в Луганській області у відзиві на необхідність застосування до спірних правовідносин положень пункту 1 частини першої статті 10 та статті 20 Закону № 1706-VII, постанов Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» та від 08 червня 2016 року № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», постанову Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 299, яка набрала чинності після смерті спадкодавця, суд відхиляє.
Таким чином, суд висновує, що відповідач зобов`язаний нарахувати та виплатити позивачеві пенсійні виплати ОСОБА_2 за період з 01 травня 2022 року до 30 листопада 2024 року (по місяць смерті включно – ч. 1 ст. 52 Закону 1058), на які той мав право за життя, але не отримував через не нарахування цих пенсійних виплат Пенсійним фондом, оскільки позивач, як спадкоємець має право на всю суму недоотриманої пенсіонером пенсії, через те, що суми недоотриманої за життя пенсіонером пенсії входить до складу спадщини.
При цьому, припинення виплати пенсії за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій Пенсійного фонду спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначеної пенсії і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на її отримання.
Інші доводи та аргументи сторін, покладені в обґрунтування заяв по суті справи, як самі по собі так і у своїй сукупності не мають наслідком задоволення позовних вимог або відмову у них, а тому не аналізуються судом при ухваленні рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Так, позивачем при зверненні до суду з цим позовом сплачено судовий збір у сумі 1331,20 грн. Оскільки позовні вимоги задоволено у повному обсязі, судовий збір у розмірі 1331,20 грн підлягає стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 5, 12, 77-82, 141, 258, 259, 264-265, 268 ЦПК України, суд
в и р і ш и в:
позов ОСОБА_1 – задовольнити.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області здійснити нарахування та виплатити спадкоємцю за заповітом – ОСОБА_1 , суми пенсії за період з 01 травня 2023 року по 30 листопада 2024 року включно, належні спадкодавцю – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 1 331 (одна тисяча триста тридцять одна) гривня 20 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення у повному обсязі складено та підписано 02 липня 2026 року.

Учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; РНОКПП НОМЕР_5 ; зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ; фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 ;
відповідач – Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області, код в ЄДРПОУ 21782461; місцезнаходження за адресою: Луганська обл., м. Сіверськодонецьк, вул. Шевченка, буд. 9.

Суддя          Д. О. Парфьонов