ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2026 року
м. Київ

справа № 357/15390/23
провадження № 61-3313св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів: Воробйової І. А, Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М., 

учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Білоцерківська»,
відповідачі:  ОСОБА_1 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Агротрейд-2000»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Білоцерківська» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротрейд-2000» про скасування державної реєстрації припинення оренди земельної ділянки, визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі та визнання відсутнім права оренди земельної ділянки

за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Білоцерківська» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 липня 2024 року у складі судді Бондаренко О. В. та постанову Київського апеляційного суду від 18 лютого 2025 року у складі колегії суддів: Желепи О. В., Мазурик О. Ф., Стрижеуса А. М. та за касаційними скаргами представника ОСОБА_1 - адвоката Марценюк Лесі Анатоліївни і Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротрейд-2000» на постанову Київського апеляційного суду від 18 лютого 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Білоцерківська» (далі - ТОВ Агрофірма «Білоцерківська», товариство) звернулося до суду з позовом, у якому просило скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію припинення права оренди ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» на земельну ділянку з кадастровим номером 3220489500:01:023:0025, дата, час державної реєстрації 10 січня 2023 року 19:19:55; визнати укладеною додаткову угоду до договору оренди землі від 15 жовтня 2015 року № 339, укладеного між ОСОБА_1 і ТОВ Агрофірма «Білоцерківська», у викладеній позивачем редакції; визнати відсутнім у Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротрейд-2000» (далі - ТОВ «Агротрейд-2000») право оренди земельної ділянки з кадастровим номером 3220489500:01:023:0025.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» посилалося на те, що 15 жовтня 2015 року між ним і ОСОБА_1 було укладено договір оренди землі № 339, за умовами якого йому передано в оренду земельну ділянку площею 1,4569 га, кадастровий номер 3220489500:01:023:0025, розташовану в межах Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, строком на 7 років. 14 грудня 2015 року державний реєстратор Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області Рибалко В. М. прийняв рішення про державну реєстрацію прав за індексним номером 27062383, згідно з яким було зареєстровано право оренди на вказану земельну ділянку за товариством. Протягом усього часу дії договору оренди землі орендар користувався земельною ділянкою у своїй господарській діяльності та належним чином сплачував орендну плату, і орендодавець не звертався з претензіями або позовами щодо його неналежного виконання. Строк дії договору оренди землі мав би закінчитися 15 жовтня 2022 року, однак його було автоматично поновлено на один рік до 15 жовтня 2023 року згідно з підпунктом 1 пункту 27 розділу X «Перехідні положення» ЗК України в редакції Закону України від 24 березня 2022 року № 2145-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану». 

Товариство, користуючись своїм переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, 10 вересня 2022 року надіслало ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку лист-повідомлення (клопотання) про поновлення договору оренди землі, де пропонувало поновити його ще на 7 років. Разом з листом було направлено проект відповідної додаткової угоди до договору оренди землі. Однак орендодавець не відповіла на нього у місячний строк.

Разом з цим ОСОБА_1 12 січня 2023 року звернулась до державного реєстратора Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області із заявою про державну реєстрацію припинення права оренди позивача на земельну ділянку у зв`язку з припиненням дії договору оренди землі, на підставі якої 12 січня 2023 року державний реєстратор здійснила таку державну реєстрацію. Позивач вважає таку реєстрацію незаконною, оскільки на дату її проведення договір оренди землі продовжував діяти відповідно до змін в законодавстві України.

Цього ж дня між ОСОБА_1 і ТОВ «Агротрейд-2000» було укладено договір оренди земельної ділянки № 94, за умовами якого орендодавець передала зазначеному товариству земельну ділянку в оренду на 7 років. Державну реєстрацію права оренди було проведено 16 січня 2023 року. 

Такими діями ОСОБА_1 порушила право оренди позивача як її законного орендаря і його переважне право на поновлення договору оренди землі на новий строк, а тому товариство просило позов задовольнити.

Короткий зміст рішень суду першої інстанції 

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області рішенням від 29 липня 2024 року в задоволенні позову відмовив. Стягнув з ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн. Стягнув з ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» на користь ТОВ «Агротрейд-2000» витрати на правничу допомогу в розмірі 22 000,00 грн.

Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що позовні вимоги є необґрунтованими та недоведеними. Суд виходив з того, що позивач надав проект договору оренди з відмінними істотними умовами від первісного договору оренди землі від 15 жовтня 2015 року № 339, зокрема строк дії договору - 14 років, де немає волевиявлення сторін договору (підписів).

Оскільки правовідносини між товариством і ОСОБА_1 , які виникали з договору оренди землі від 15 жовтня 2015 року № 339, припинилися внаслідок закінчення строку дії цього договору, то ОСОБА_1 правомірно на власний розсуд розпорядилася своїм майном, передавши земельну ділянку в користування іншому орендарю - ТОВ «Агротрейд-2000».

Право оренди ТОВ «Агротрейд-2000» належним чином зареєстроване 12 січня 2023 року, а позивач не надав належних і достовірних доказів на спростування вказаної обставини.

Короткий зміст постанови апеляційної інстанції

Київський апеляційний суд постановою від 18 лютого 2025 року апеляційну скаргу ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» залишив без задоволення, а рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 липня 2024 року - без змін. Стягнув з ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн. Стягнув з ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» на користь ТОВ «Агротрейд-2000» витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн.

Судове рішення апеляційний суд мотивував тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права.

При цьому суд зазначив, що датою набрання чинності та початку перебігу строку договору оренди землі, який було укладено між позивачем і ОСОБА_1 , є 14 грудня 2015 року (дата виконання умов набрання чинності договором - підпис та реєстрація). Посилання позивача на автоматичне продовження договору оренди землі від 15 жовтня 2015 року на один рік на підставі Закону України від 24 березня 2022 року№ 2145-IX«Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану», яким до розділу X «Перехідні положення» ЗК України було додано пункт 27, безпідставні, оскільки автоматичне поновлення договорів оренди землі на період дії воєнного стану діяло до 19 листопада 2022 року, тобто така норма закону поширюється суто на ті договори оренди землі, дія яких закінчувалася до 19 листопада 2022 року, тоді як договір оренди, що є предметом спору у цій справі, закінчився 14 грудня 2022 року.

Оскільки семирічний строк дії договору закінчився 14 грудня 2022 року, тому реєстрація припинення речового права позивача, яка проведена 10 січня 2023 року державним реєстратором Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, є правомірною.

Переважне право ТОВ «Агрофірма «Білоцерківська» на поновлення договору оренди земельної ділянки не порушено, оскільки немає однієї зі складових, що надають позивачу право претендувати на поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною п`ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі», адже на укладення такого договору немає волі орендодавця, який завчасно повідомив орендаря про небажання поновлювати договір оренди та намір використовувати землю на власний розсуд.

Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи, позиції інших учасників справи

У березні 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Марценюк Л. А. подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просила скасувати постанову Київського апеляційного суду від 18 лютого 2025 року в частині стягнення з ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» на користь ОСОБА_1  витрат на правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн та в цій частині ухвалити нове рішення, яким стягнути з ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн.

Підставою касаційного оскарження зазначила те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 та постановах Верховного Суду від 20 листопада 2020 року у справі № 910/13071/19, від 21 квітня 2021 року у справі № 488/1363/17.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно зменшив витрати на правничу допомогу, оскільки, якщо розділити на види наданих послуг, то вартість відзиву та участі в судових засіданнях суд оцінив у 1 600,00 грн, що взагалі не відповідає реальній вартості таких послуг. Крім того, суд апеляційної інстанції необґрунтовано не стягнув передбачений договором про надання правничої допомоги гонорар успіху.

У березні 2025 року ТОВ «Агротрейд-2000» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просило скасувати постанову Київського апеляційного суду від 18 лютого 2025 року в частині стягнення з ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» на користь ТОВ «Агротрейд-2000» витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн та в цій частині ухвалити нове рішення, яким стягнути з ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» на користь ТОВ «Агротрейд-2000» витрати на правничу допомогу за розгляд справи в апеляційному суді в розмірі 22 000,00 грн.

Підставою касаційного оскарження зазначило те, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, від 20 листопада 2020 року у справі № 910/13071/19, від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19, від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 та постановах Верховного Суду від 21 квітня 2021 року у справі № 488/1363/17, від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19, від 03 жовтня 2020 року у справі № 922/445/19, від 22 листопада 2019 року у справі № 910/906/18, від 02 грудня 2021 року у справі № 922/3649/20, від 20 травня 2021 року у справі № 910/14162/17, від 17 грудня 2020 року у справі № 911/3086/17, від 05 лютого 2021 року у справі № 910/9060/19, від 16 лютого 2021 року у справі № 910/13804/18, від 08 липня 2021 року у справі № 21/96 (10), від 03 серпня 2021 року у справі № 925/1282/20, від 15 вересня 2021 року у справі № 924/675/20, від 26 жовтня 2021 року у справі № 335/14210/18, від 08 листопада 2021 року у справі № 911/3858/20, від 24 січня 2022 року у справі № 911/2737/17, від 04 жовтня 2021 року у справі № 640/8316/20, від 21 жовтня 2021 року у справі № 420/4820/19.

Касаційна скарга мотивована неврахуванням апеляційним судом того, що позивач не довів суду належними та допустимими доказами необґрунтованість заявленої ТОВ «Агротрейд-2000» до стягнення суми витрат на оплату послуг адвоката та про наявність підстав для зменшення розміру таких витрат.

У березні 2025 року ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 липня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 лютого 2025 року й ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. 

Підставою касаційного оскарження зазначило те, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2023 року у справі № 357/8277/19, від 06 березня 2024 року у справі № 902/1207/22 та постановах Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 912/3808/16, від 16 травня 2019 року у справі № 912/1982/17, від 26 квітня 2022 року у справі № 621/900/19, від 14 червня 2022 року у справі № 904/3789/19, від 31 січня 2023 року у справі № 922/4702/21, від 18 січня 2018 року у справі № 910/12017/17, від 03 вересня 2019 року у справі № 922/3412/18, від 15 вересня 2022 року у справі № 692/529/21, від 02 вересня 2022 року у справі № 692/526/21, від 20 липня 2022 року у справі № 692/525/21, від 31 жовтня 2018 року у справі № 702/699/16-ц, від 01 серпня 2019 року у справі № 385/1446/16-ц, від 17 жовтня 2019 року у справі № 728/2442/16-ц, від 26 червня 2019 року у справі № 923/759/18, від 23 листопада 2023 року у справі № 906/1314/21, від 03 квітня 2024 року у справі № 910/14933/22, від 25 жовтня 2022 року у справі № 904/947/21, від 21 вересня 2022 року у справі № 926/2720/21, від 10 вересня 2018 року у справі № 920/739/17, від 22 вересня 2020 року у справі № 159/5756/18;
відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме: 
норми другого речення частини першої статті 19 Закону України «Про оренду землі» у редакції Закону України від 05 грудня 2019 року № 340-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», що набрав чинності 16 січня 2020 року, а саме - чи підлягає вона застосуванню до договорів оренди землі, які були укладені до моменту набрання нею чинності і діяли на цей момент, в силу безпосередньої дії в часі цієї норми;
частини першої статті 641 ЦК України, частин другої, третьої статті 33 Закону України «Про оренду землі», а саме щодо того, чи є обов`язковою наявність підпису орендаря у проекті додаткової угоди до договору оренди землі щодо його поновлення, який надсилається відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про оренду землі», та чи є надсилання орендарем листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі, що підписаний його уповноваженою особою (а також скріплений печаткою в разі, якщо орендар є юридичною особою) та до якого додається проект додаткової угоди, що не містить його підпису, достатнім вираженням його наміру укласти договір оренди землі на новий строк відповідно до частини першої статті 641 ЦК України;
частини четвертої статті 33 Закону України «Про оренду землі», а саме щодо того, чи можна стверджувати про недосягнення сторонами договору оренди землі домовленості щодо його укладення на новий строк у випадку, якщо орендодавець взагалі не розглянув відповідну пропозицію орендаря і запропоновані у ній умови та не оцінював їх на прийнятність, а ухилився від цього;
частини п`ятої статті 33 Закону України «Про оренду землі», а саме щодо того, по-перше, чи має ця норма імперативний характер для сторін договору оренди землі і чи можуть сторони відступити від неї, передбачивши надання орендодавцем заперечень щодо поновлення договору на новий строк в інший строк, ніж передбачений цією нормою, по-друге, чи може вважатися запереченням у розумінні частини п`ятої статті 33 Закону України «Про оренду землі» відповідний лист, що був направлений орендодавцем до моменту отримання пропозиції орендаря укласти договір оренди землі на новий строк у порядку частин першої - п`ятої статті 33 Закону України «Про оренду землі».

Касаційна скарга мотивована неврахуванням судами того, що 07 квітня 2022 року набрав чинності Закон України від 24 березня 2022 року № 2145-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану», і строк договору оренди від 15 жовтня 2015 року, укладеного між товариством і  ОСОБА_1 , який закінчувався 15 жовтня 2022 року, вважається автоматично продовженим на один рік - до 15 жовтня 2023 року. 

Враховуючи, що наміри  ОСОБА_1 щодо спірної земельної ділянки могли змінитися після надсилання листа-повідомлення від 12 квітня 2022 року, орендар, користуючись переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, направив орендодавцю лист-повідомлення (клопотання) про поновлення договору оренди землі, в якому пропонував поновити строк на 7 років, додавши проект відповідної додаткової угоди до цього договору про його викладення у новій редакції. Проте товариство відповіді не отримало, а орендодавець передала спірну земельну ділянку новому орендарю, порушивши право оренди позивача як законного орендаря і його переважне право на поновлення цього договору на новий строк, оскільки строк дії договору від 15 жовтня 2015 року не закінчився.

Суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку щодо відсутності у позивача переважного права на укладення договору оренди землі на новий строк, посилаючись на практику Верховного Суду. 

Також ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» просило передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

У березні 2025 року ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» подало відзив на касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в якому просило залишити її без задоволення.

У квітні 2025 року ТОВ «Агротрейд-2000» подало відзив на касаційну скаргу ТОВ Агрофірма «Білоцерківська», в якому просило залишити її без задоволення. Також просило стягнути 20 000,00 грн витрат, понесених на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції. 

У квітні 2025 року ТОВ «Агротрейд-2000» подало заперечення на клопотання ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду

У квітні 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Марценюк Л. А. подала відзив на касаційну скаргу ТОВ Агрофірма «Білоцерківська», в якому просила залишити її без задоволення. Також просила стягнути 20 000,00 грн витрат, понесених на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції. 

У квітні 2025 року ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» подало відзив на касаційну скаргу ТОВ «Агротрейд-2000», в якому просило залишити її без задоволення.

У червні 2025 року ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» подало заперечення проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді касаційної інстанції ОСОБА_1 і ТОВ «Агротрейд-2000».

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 18 березня 2025 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Марценюк Л. А. та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 01 квітня 2025 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ «Агротрейд-2000».

Ухвалою Верховного Суду від 01 квітня 2025 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ Агрофірма «Білоцерківська».

16 червня 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 21 травня 2026 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи 

Суди попередніх інстанцій встановили, що 15 жовтня 2015 року між ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» і ОСОБА_1 укладено договір оренди землі № 339, за умовами якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку площею 1,4569 га, кадастровий номер 3220489500:01:023:0025, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області та належить орендодавцю на праві власності на підставі державного акта від 16 грудня 2005 року серії ЯА № 573920.

Згідно з пунктом 5 договору він укладений на 7 років. Після закінчення строку договору орендар, який має намір скористатись переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. Якщо орендодавець не збирається укладати новий договір оренди з орендарем або продовжувати дію цього договору, він зобов`язаний за шість місяців до закінчення строку дії даного договору повідомити про це орендаря в письмовій формі, а також за свій рахунок відновити межі земельної ділянки в натурі.

Відповідно до пункту 16 договору передача земельної ділянки орендарю здійснюється у п`ятиденний строк після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі.

Дія договору припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; придбання орендарем земельної ділянки у власність; викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності у порядку встановленому законом; ліквідації юридичної особи-орендаря (пункт 31 договору).

В пункті 37 договору сторони погодили, що цей договір набирає чинності після підписання сторонами та державної реєстрації права оренди.

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 17 грудня 2015 року, індексний номер 48285549, відомо, що 14 грудня 2015 року державний реєстратор реєстраційної служби Таращанського районного управління юстиції у Київській області Гречінська Н. П. прийняла рішення про державну реєстрацію прав за індексним номером 27062383, вид іншого речового права: право оренди земельної ділянки; зміст, характеристика іншого речового права: строк дії 7 років з правом пролонгації, орендна плата нараховується та видається в розмірі не менше 6 % нормативно грошової оцінки земельної ділянки, що становить 3 764,85 грн; відомості про суб`єкта іншого речового права: орендар - ТОВ Агрофірма «Білоцерківська», орендодавець - ОСОБА_1 ; опис об`єкта іншого речового права: земельна ділянка площею 1,4569 га, кадастровий номер 3220489500:01:023:0025.

Згідно з актом приймання-передачі земельної ділянки від 17 грудня 2015 року орендодавець ОСОБА_1 , з одного боку, передає, а орендар ТОВ Агрофірма «Білоцерківська», в особі директора Дабіжи М. М. , з другого приймає в строкове платне користування на умовах оренди земельну ділянку загальною площею 1,4569 га, у тому числі рілля - 1,4569 га, кадастровий номер 3220489500:01:023:0025, що розташована в межах землекористування Шкарівської сільської ради,.

12 квітня 2022 року ОСОБА_1 надіслала директору ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» лист-повідомлення, в якому вказала, що термін дії договору оренди від 15 жовтня 2015 року № 339 закінчується 12 грудня 2022 року, що відповідно до пункту 31 договору є підставою для його припинення та відновлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості. Зазначила, що на виконання пункту 5 договору повідомляє, що не бажає укладати новий договір оренди з ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» або продовжувати дію вказаного договору, а має намір обробляти земельну ділянку за договором самостійно і використовувати її для власних потреб на свій розсуд. Просила утриматись від вчинення дій, які перешкоджали б їй відразу після закінчення строку дії договору використовувати належну їй земельну ділянку.

Вказаний лист направлено на адресу ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» з рекомендованим повідомленням про вручення № 0910711421250 та вручено 21 квітня 2022 року.

07 вересня 2022 року ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» направило ОСОБА_1 лист-повідомлення (клопотання) про поновлення договору оренди землі № 01-3-129, разом з проектом додаткової угоди до договору оренди землі, що підтверджується описом вкладення у цінний лист, з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 0911200359782.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27 листопада 2023 року № 355930346 відомо, що 10 січня 2023 року державний реєстратор Фурсівської сільської ради Майорко Т. О. прийняв рішення з індексним номером 66083246 про державну реєстрацію припинення права оренди ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» на підставі листа-повідомлення, серія та номер: б/н, від 12 квітня 2022 року, видавник - ОСОБА_1 ; опис вкладення, серія та номер 0910711421625, виданий 20 квітня 2022 року, видавник - Укрпошта; квитанція, серія та номер: 0910711421625, виданий 20 квітня 2022 року, видавник - Укрпошта; рекомендоване повідомлення, серія та номер: 0910711421625, виданий 20 квітня 2022 року, видавник - Укрпошта.

12 січня 2023 року між ТОВ «Агротрейд-2000» і ОСОБА_1 укладено договір № 94 оренди земельної ділянки, відповідно до умов якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку площею 1,4569 га з кадастровим номером 3220489500:01:023:0025 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, строком на 7 років, яка розташована за межами населеного пункту на території Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області.

12 січня 2023 року державний реєстратор Фурсівської сільської ради Майорко Т.О. здійснив державну реєстрацію іншого речового права за № 48980546, документи, подані для державної реєстрації: договір оренди земельної ділянки, серія та номер 94, виданий 12 січня 2023 року, вид іншого речового права: право оренди земельної ділянки; підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 16 січня 2023 року, індексний номер 66100065; зміст, характеристика іншого речового права: дата укладання договору 12 січня 2023 року, строк: 7 років, дата закінчення дії: 12 січня 2030 року, з автоматичним продовженням дії договору; відомості про суб`єкта іншого речового права: орендодавець - ОСОБА_1 , орендар - ТОВ «Агротрейд-2000», що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27 листопада 2023 року № 355930346.

2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, перевіривши правильність застосування судами норм права в межах касаційних скарг, дійшов висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Щодо вимог по суті спору

Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

У частині четвертій статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Правові підстави укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі) визначаються статтею 33 Закону України «Про оренду землі».

Відповідно до частин першої - п`ятої статті 33 Закону України «Про оренду землі», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (щодо вирішення питання щодо укладення договору оренди на новий строк), після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до закінчення строку дії договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніш як за один місяць до закінчення строку дії договору оренди землі. У разі смерті орендодавця до закінчення строку дії договору оренди землі орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це спадкоємця земельної ділянки протягом одного місяця з дня, коли йому стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку. 

До листа-повідомлення про укладення договору оренди землі на новий строк орендар додає проект договору. 

При укладенні договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. 

Орендодавець у місячний строк розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом договору оренди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і в разі відсутності заперечень укладає договір оренди. У разі оренди земель державної та комунальної власності укладення договору здійснюється на підставі рішення органу, уповноваженого здійснювати передачу земельних ділянок у власність або користування згідно із статтею 122 Земельного кодексу України. За наявності заперечень орендодавця щодо укладення договору оренди землі на новий строк орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Частиною дев`ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» визначено, що відмова, а також наявне зволікання в укладенні нового договору оренди землі можуть бути оскаржені в суді.

Таким чином, реалізація переважного права на укладення договору оренди землі на новий строк, передбаченого частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.

Подібні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 594/376/17-ц (провадження № 14-65цс18), від 22 вересня 2020 року у справах № 313/350/16-ц (провадження № 14-97цс20) та № 159/5756/18 (провадження № 14-99цс20), а також у постановах Верховного Суду від 20 жовтня 2020 року у справі № 605/653/18 (провадження № 61-141св20), від 25 листопада 2020 року у справі № 605/658/18 (провадження № 61-189св20) та від 19 травня 2021 року у справі № 605/661/18 (провадження № 61-127св20), в яких зазначено, що виникненню в орендодавця обов`язку прийняти рішення про поновлення договору оренди землі або про наявність заперечень щодо такого поновлення договору з надсиланням відповідного листа-повідомлення має передувати звернення орендаря з повідомленням про намір продовжити орендні правовідносини на певних умовах; переважне право орендаря буде порушене в разі укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні попереднім орендарем процедури повідомлення про намір реалізувати переважне право, продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення договору.

У пункті 5 договору оренди землі від 15 жовтня 2015 року, який було укладено між ТОВ «Агрофірма «Білоцерківська» і ОСОБА_1 , зазначено, що якщо орендодавець не збирається укладати новий договір оренди з орендарем або продовжувати дію цього договору, він зобов`язаний за 6 (шість) місяців до закінчення строку дії даного договору повідомити про це орендаря в письмовій формі.

Суди попередніх інстанцій установили, що 12 квітня 2022 року ОСОБА_1 повідомила орендаря ТОВ «Агрофірма «Білоцерківська» про небажання укладати новий договір оренди або продовжувати дію договору оренди землі від 15 жовтня 2015 року, та намір обробляти земельну ділянку самостійно і використовувати її для своїх потреб на власний розсуд.

Установивши, що після закінчення строку дії договору оренди між ТОВ «Агрофірма «Білоцерківська» як орендарем і ОСОБА_1 як орендодавцем не досягнуто згоди щодо продовження дії договору оренди, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що переважне право первинного орендаря на поновлення договорів оренди земельних ділянок не є порушеним, оскільки немає однієї зі складових юридичних фактів, що надають позивачу право претендувати на поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною п`ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі», а саме - немає волі орендодавця на продовження такого договору, який повідомляв орендаря про небажання поновлювати договір оренди землі або укладати новий.

Посилання у касаційній скарзі ТОВ «Агрофірма «Білоцерківська» на доведення належними доказами направлення ОСОБА_1 повідомлення про намір скористатися своїм переважним правом на поновлення договору за умови відсутності підтвердження одержання нею цієї поштової кореспонденції та, відповідно, обізнаності про намір орендаря, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій.

Направлення орендарем пропозиції про продовження відносин оренди не є безумовною підставою для їх поновлення між сторонами у разі відсутності волевиявлення орендодавця на продовження договору оренди.

Водночас відомо, що ОСОБА_1 завчасно повідомила товариство про намір використовувати земельну ділянку для власних потреб.

Наявність заперечення орендодавця щодо поновлення договору оренди земельної ділянки згідно з частиною п`ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» виключає можливість визнання поновленим попереднього договору у вибраний позивачем спосіб.

Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 21 січня 2020 року у справі № 379/1354/18 (провадження № 61-17309св19); від 25 березня 2020 року у справі № 379/1439/18 (провадження № 61-1715св20); від 06 квітня 2020 року у справі № 378/382/18 (провадження № 61-2684св19), від 20 серпня 2020 року у справі № 325/1951/19 (провадження № 61-7876св20), від 15 лютого 2023 року у справі № 399/295/11 (провадження № 61-13035св22), від 15 травня 2023 року у справі № 693/137/22 (провадження № 61-1217св23).

Право орендаря на поновлення договору оренди землі не є абсолютним, наявність заперечень зі сторони орендодавця щодо поновлення договору з попереднім орендарем дають підстави для висновку, що переважне право орендаря, яке підлягає захисту, відповідно до статті 3 ЦПК України, не порушено. 

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 18 квітня 2019 року (справа № 625/166/18), від 01 серпня 2019 року (справа № 615/593/18).

Доводи касаційної скарги ТОВ «Агрофірма «Білоцерківська» про те, що 07 квітня 2022 року набрав чинності Закон України від 24 березня 2022 року № 2145-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану» й строк укладеного 15 жовтня 2015 року договору між ОСОБА_1 та позивачем, який закінчувався 15 жовтня 2022 року, вважається автоматично продовженим на один рік - до 15 жовтня 2023 року, а тому новий договір з іншим орендодавцем укладено під час дії договору оренди землі від 15 жовтня 2015 року, є безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно зі статтею 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (пункт 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», тут і далі - у редакції, чинній для спірних правовідносин).

У частинах першій, третій статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація прав є обов`язковою. 

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», виникають з моменту такої реєстрації.

Державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката (пункт 1 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Відповідно до пункту 37 договору оренди землі від 15 жовтня 2015 року, цей договір набирає чинності після підписання сторонами та державної реєстрації права оренди.

Речове право оренди спірної земельної ділянки за позивачем було зареєстровано 14 грудня 2015 року.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 18 квітня 2023 року у справі № 357/8277/19 (провадження № 14-65цс22), з 01 січня 2013 року державній реєстрації підлягає не сам договір оренди землі, а право оренди земельної ділянки. Такий договір є укладеним з моменту досягнення сторонами згоди з усіх його істотних умов та його підписання у простій письмовій формі, якщо інше не узгоджено між сторонами, тобто за умови дотримання ними вимог статей 638, 759 і 792 ЦК України та статті 15 Закону України «Про оренду землі». З моменту укладення договору оренди землі в орендодавця виникає обов`язок передати орендарю земельну ділянку в користування на визначений у договорі строк, а в орендаря - отримати право користування земельною ділянкою.

У наведені вище постанові Велика Палата Верховного Суду також вказала, що право оренди земельної ділянки є речовим, і без державної реєстрації такого права немає правових підстав для користування відповідною земельною ділянкою. Оскільки зареєстроване право оренди землі є речовим правом, то і способи захисту цього права можуть бути такими, що притаманні речовим правам. Так, орендар в установленому законом порядку має право витребувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування, на усунення перешкод у користуванні нею, відшкодування шкоди, заподіяної земельній ділянці будь-якими особами.

Крім цього, Велика Палата Верховного Суду підтримала висновки, викладені в постанові Верховного Суду України від 13 червня 2016 року у справі № 6-643цс16, у частині того, що договір оренди землі є укладеним з моменту досягнення сторонами в належній формі згоди з усіх істотних умов, а право оренди виникає з моменту його державної реєстрації, проте відступила від висновків, викладених у вказаній постанові Верховного Суду України, у частині того, що, виходячи з положень статті 638 ЦК України, статей 125, 126 ЗК України, договір оренди землі набуває чинності з дня проведення його державної реєстрації.

Велика Палата Верховного Суду наголосила, що вказані висновки стосуються чинності договору оренди землі, укладеного після 01 січня 2013 року, тобто після зміни законодавчого регулювання, а саме виключення із Закону України «Про оренду землі» вимог про необхідність державної реєстрації договору оренди із вказівкою на необхідність реєстрації права оренди, а також виключення з тексту цього Закону посилання на укладеність такого правочину з дня його державної реєстрації.

Цим Законом абзац третій частини першої статті 15 Закону України «Про оренду землі» викладено в такій редакції: «дата укладення та строк дії договору оренди». Тобто із 16 січня 2020 року, крім строку дії договору оренди землі, до істотних умов цього правочину належить також дата його укладення.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду, слід розмежовувати момент укладення договору оренди землі (це момент досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов та підписання - для договорів із 1 січня 2013 року), з якого у його сторін виникають права та обов`язки в зобов`язальних правовідносинах, і момент виникнення на підставі вказаного правочину речового права, який пов`язаний з моментом державної реєстрації такого права (третє речення частини першої статті 19 Закону України «Про оренду землі»).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06 березня 2024 року у справі № 902/1207/22 (провадження № 12-80гс23) зауважила, що абзац третій частини першої статті 15 та друге речення частини першої статті 19 Закону України «Про оренду землі» у наведеній вище редакції імперативно встановлюють, що дата укладення договору оренди землі є істотною умовою цього правочину, і саме з цієї дати починається перебіг строку його дії.

Сторони договору оренди землі не можуть врегулювати свої відносини (визначити взаємні права та обов`язки) у спосіб, який суперечить імперативним нормам абзацу третього частини першої статті 15 та другого речення частини першої статті 19 Закону України «Про оренду землі» у редакції Закону «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», зокрема на власний розсуд встановити інші правила визначення дати початку перебігу строку дії цього правочину або не зазначати дати його укладення. У протилежному випадку умови договору оренди землі, що не відповідають вказаним вище імперативним нормам Закону України «Про оренду землі», не створюють для сторін такого правочину тих наслідків, на які вони спрямовувались. 

Викладена у пункті 37 договору умова про набрання ним чинності після його державної реєстрації суперечить правилам обчислення строку дії договору оренди землі, імперативно встановленим другим реченням частини першої статті 19 Закону України «Про оренду землі», а тому вказана умова не змінила визначений Законом України «Про оренду землі» момент, з якого розпочав перебіг строк дії договору.

Узявши до уваги те, що строк дії договору почався з дати його укладення (з моменту досягнення сторонами згоди з усіх його істотних умов та підписання - 15 жовтня 2015 року) і сплинув на час укладення 12 січня 2023 року між ОСОБА_1 і ТОВ «Агротрейд-2000» договору оренди землі та вчинення на його підставі відповідних реєстраційних дій, Верховний Суд погоджується з висновком судів про відсутність порушеного права ТОВ «Агрофірма «Білоцерківська».

Законом України від 24 березня 2022 року № 2145-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану», розділ Х «Перехідні положення» ЗК України доповнено пунктами 27, 28, згідно з якими під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей, зокрем,а вважаються поновленими на один рік без волевиявлення сторін відповідних договорів і без внесення відомостей про поновлення договору до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно договори оренди, суборенди, емфітевзису, суперфіцію, земельного сервітуту, строк користування земельними ділянками щодо яких закінчився після введення воєнного стану, щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення, зокрема приватної власності. Цей Закон набрав чинності 07 квітня 2022 року.

З дня набрання чинності Законом України від 19 жовтня 2022 року № 2698-IX«Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо відновлення системи оформлення прав оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення та удосконалення законодавства щодо охорони земель», тобто з 19 листопада 2022 року, автоматична пролонгація договорів оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення, укладених з фізичними особами, скасована. 

Подібний правовий висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 29 березня 2023 року у справі № № 563/376/22-ц (провадження № 61-47св23), в якій надавалося тлумачення наведеним вище двом законам. 

Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що автоматичне поновлення договорів оренди землі на період дії воєнного стану без волевиявлення сторін діяло до 19 листопада 2022 року, тобто поширювалось суто на ті договори оренди землі, дія яких закінчилася до 19 листопада 2022 року. У справі, яка переглядається, укладений між сторонами договір оренди діяв до 14 грудня 2022 року.

Оскільки не встановлено підстав для скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації припинення права оренди ТОВ «Агрофірма «Білоцерківська» на спірну земельну ділянку та визнання укладеною додаткової угоди до спірного договору оренди землі, то немає правових підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання відсутнім у ТОВ «Агротрейд 2000» права оренди земельної ділянки, як похідної вимоги.

З урахуванням наведеного суди попередніх інстанцій зробили обґрунтований висновок про відсутність підстав для задоволення позову ТОВ «Агрофірма «Білоцерківська».

Аргументи касаційної скарги про порушення ОСОБА_1 принципу добросовісності та суперечливість її поведінки, так як за життя вона вказувала про те, що має намір використовувати для власних потреб, проте уклала договір з новим орендарем, є безпідставні, так як у листі, направленому орендарю, орендодавець вказувала на небажання продовжувати договірні відносини із ТОВ «Агрофірма «Білоцерківська», про що вказано у мотивувальних частинах рішень судів. У суду касаційної інстанції немає підстав для протилежних висновків.

Суди правильно застосували норми матеріального права у спірних правовідносинах та не допустили порушень норм процесуального права, що давало б підстави для скасування оскаржених судових рішень, тому доводи касаційної скарги ТОВ «Агрофірма «Білоцерківська» в цій частині є безпідставними.

З огляду на викладене Верховний Суд дійшов висновку, що аргументи касаційної скарги (в межах доводів та вимог, які стали підставою для відкриття касаційного провадження) не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, а зводяться до незгоди заявника з ухваленими у справі судовими рішеннями та необхідності переоцінки доказів у справі. Водночас суд касаційної інстанції є судом права, а не факту і згідно з вимогами процесуального закону не здійснює переоцінки доказів у зв`язку з тим, що це перебуває поза межами його повноважень.

Ураховуючи конкретні обставини цієї справи, встановлені судами попередніх інстанцій, оскаржувані судові рішення не суперечать правовим висновкам, які зазначені в касаційних скаргах як підстави для відкриття касаційного провадження. 

Щодо судових витрат на правничу допомогу

У частині першій статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої цієї статті).

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У частині восьмій статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України випливає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, у постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 (провадження № 61-22131св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16 (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18), від 15 червня 2021 року у справі № 159/5837/19 (провадження № 61-10459св20), від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18 (провадження № 61-3157св21).

Указана судова практика є незмінною.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Отже, вирішуючи питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд апеляційної інстанції, дослідивши подані на підтвердження відповідних витрат докази, перевіривши доводи сторін, у тому числі заперечення позивача щодо розміру заявленої до стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу, надав правильну оцінку співмірності суми витрат зі складністю справи та необхідністю процесуальних дій в суді, відповідності цієї суми критеріям реальності, розумності розміру витрат та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для зменшення витрат на професійну правничу допомогу з 22 000,00 грн до 5 000,00 грн, які підлягають стягненню з ТОВ «Агрофірма «Білоцерківська» на користь ТОВ «Агротрейд-2000», а також з 20 000,00 грн до 5000,00 грн, які підлягають стягненню з ТОВ «Агрофірма «Білоцерківська» на користь ОСОБА_1 .

По суті доводи касаційних скарг ТОВ «Агротрейд-2000» і ОСОБА_1 зводяться до власного тлумачення норм процесуального права, що не може бути правовою підставою для скасування судового рішення у частині розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу в суді касаційної інстанції

У відзиві на касаційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Марценюк Л. А. заявила клопотання про стягнення з ТОВ «Агрофірма «Білоцерківська» витрат на правову допомогу у суді касаційної інстанції у розмірі 20 000,00 грн. У клопотанні зазначено, що 08 грудня 2023 року між адвокатом Марценюк Л. А. і ОСОБА_1 був укладений договір про надання правової допомоги № 52/23. 08 квітня 2025 року між адвокатом і клієнтом складений акт виконаних робіт (наданих послуг) № 5, відповідно до якого за надання послуг клієнт сплачує адвокату винагороду у розмірі 20 000,00 грн, з яких 15 000,00 грн - гонорар адвоката за надані послуги, та 5 000,00 грн - гонорар успіху, відповідно до пункту 4.2 договору, які підлягають сплаті протягом 10 днів з моменту ухвалення відповідного рішення суду. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції надано: акт приймання-передачі наданих послуг від 08 квітня 2025 року, товарний чек від 08 квітня 2025 року № 38, згідно з яким ОСОБА_1 сплатила 15 000,00 грн у рахунок витрат на професійну правничу допомогу. 

У відзиві ТОВ «Агротрейд-2000» просило стягнути з ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» на свою користь понесені витрати на правничу допомогу за розгляд справи в суді касаційної інстанції в розмірі 20 000,00 грн. ТОВ «Агротрейд-2000» зазначило, що 19 березня 2025 року між ТОВ «Агротрейд-2000» і Адвокатським об`єднанням «МКБ ГРУПП» укладено договір № 13 про правничу допомогу. Відповідно до акта від 08 квітня 2025 року № 1 за договором про правничу допомогу від 19 березня 2025 року № 13 правнича допомога надана в повному обсязі. Адвокат здійснив аналіз постанов Верховного Суду на висновки у яких робиться посилання в касаційній скарзі позивача; підготував та подав відзив на касаційну скаргу. Гонорар адвоката становить 20 000 грн, без ПДВ. Оплата частини гонорару у сумі 11 500,00 грн здійснена до початку надання правничої допомоги за договором. Остаточну оплату в розмірі 8 500,00 грн клієнт зобов`язується здійснити протягом 60 днів після ухвалення судом касаційної інстанції постанови у справі. На підтвердження витрат ТОВ «Агротрейд-2000» надало: копію договору від 19 березня 2025 року № 13 про правничу допомогу, укладений між АО «МКБ ГРУПП» і ТОВ «Агротрейд-2000»; копію акта приймання-передачі правничої допомоги від 08 квітня 2025 року; виписку з рахунка АО «МКБ ГРУПП», сформовану 20 березня 2025 року.

У червні 2025 року ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» подало клопотання у якому просило відмовити  ОСОБА_1 у стягненні з ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» витрат на правничу допомогу під час розгляду цієї справи у суді касаційної інстанції або зменшити розмір таких витрат до 5 000,00 грн; зменшити розмір заявлених представником ТОВ «Агротрейд-2000» витрат на правову допомогу. Клопотання мотивоване тим, що правова позиція відповідачів була сталою і не зазнавала змін протягом розгляду спору двома судовими інстанціями, тому обсяг заявлених витрат є суттєво завищеним та підлягає зменшенню до 5 000,00 грн на користь кожного; у договорі про надання правничої допомоги від 08 грудня 2023 року № 52/23 суми за надання правничої допомоги у розмірі конкретних послуг не відповідають тим, що заявила представник відповідача до стягнення з позивача в акті виконаних робіт (наданих послуг) № 5 до договору від 08 грудня 2023 року № 52/23, що є самостійною підставою для відмови у стягненні цих витрат.

З урахуванням норм статей 137, 141 ЦПК України, заперечень сторони позивача до розміру заявлених витрат відповідачів на оплату професійної правничої допомоги в суді касаційної інстанції, колегія суддів вважає необхідним зменшити розмір витрат на правничу допомогу, понесених  ОСОБА_1 і ТОВ «Агротрейд-2000» у суді касаційної інстанції до 10 000,00 грн кожному, що відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності.

Щодо передачі справи на розгляд до Великої Палати Верховного Суду

Згідно з частиною п`ятою статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

З Єдиного державного реєстру судових рішень відомо, що ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 лютого 2026 року задоволено клопотання ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду. Передано справу № 357/11041/23 на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 04 березня 2025 року справу повернуто на розгляд колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, а тому в задоволенні клопотання про передачу цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду необхідно відмовити.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційні скарги без задоволення, а судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційних скарг висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 

УХВАЛИВ:

Касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Білоцерківська», представника ОСОБА_1 - адвоката Марценюк Лесі Анатоліївни і Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротрейд-2000» залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 березня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 жовтня 2024 року залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Білоцерківська» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у суді касаційної інстанції у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Білоцерківська» на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «Агротрейд-2000» судові витрати на професійну правничу допомогу у суді касаційної інстанції у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий	М. Є. Червинська 	
Судді:	І. А. Воробйова 	
	А. Ю. Зайцев  Є. В. Коротенко  	
	В. М. Коротун