ПОСТАНОВА 
Іменем України

24 квітня 2026 року         м. Кропивницький

справа № 396/2003/25
провадження № 22-ц/4809/760/26 

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Єгорової С.М. (суддя-доповідач), суддів: Карпенка О. Л., Чельник О. І., 
учасники справи:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 05 грудня 2025 року у складі головуючого судді Цесельської О. С.
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.
У вересні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» звернулось з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути із відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 84 477, 38 грн, з яких: 31 673, 28 грн – сума заборгованості за кредитом, 14 748, 65 грн – сума заборгованості за процентами, 38 055, 35 грн – сума заборгованості за плату за обслуговування. Крім того, позивач просив стягнути із відповідача на свою користь витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422, 40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. 
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 04 вересня 2018 року між АТ «Ідея Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір № Z62.19690.004296294.
За умовами вказаного кредитного договору відповідач отримав кредит у розмірі 55 909 грн, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності) терміном до 04 вересня 2020 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% річних та платою за обслуговування кредитної заборгованості, згідно графіку щомісячних платежів.
Первісний кредитор свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредиту у розмірі 55909 грн, що підтверджується випискою.
25 липня 2023 року між АТ «Ідея Банк» (Клієнт) та ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» (Фактор) укладено Договір факторингу №01.02-31/23, відповідно до умов якого право вимоги за Кредитним договором перейшло до ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА». 
26 липня 2023 року між ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» (Фактор), укладено Договір факторингу № 01.02-38/23, відповідно до умов якого право вимоги за Кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС».
Позивач зазначає, що відповідач не повернув своєчасно суму кредиту, нараховані відсотки, а також плату за обслуговування, відповідно до умов кредитного договору, порушив свої зобов`язання. 
У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем становить 84 477,38 грн, з яких: 31 673,28 грн - сума основного боргу, 14 748,65 грн - сума боргу за процентами, 38 055, 45 грн – сума заборгованості за плату за обслуговування кредитної заборгованості.

Відповідач ОСОБА_1 подав до суду заяву, в якій просив застосувати строки позовної давності із зазначенням того, що позивач пропустив строк позовної давності, звернувшись із позовом лише у вересні 2025 року (а.с.24-25).

Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 05 грудня 2025 року відмовлено в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Укрглобал-Фінанс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий суд виходив з того, що позивачем не доведено факту відступлення права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 62.19690.004296294 від первісного кредитора до позивача. Зокрема, суд зазначив, що Додаток № 3 до договору факторингу від 25 липня 2023 року №01.02-31/23 реєстр боржників не містить будь-якої інформацію щодо відповідача.
Суд звернув увагу, що наданий позивачем реєстр боржників № 3 є неповним, містить перелік боржників за порядковими номерами з 1 по 20 та 4220 по 4243. Прізвище відповідача за №1959, який міститься на окремому аркуші з порушенням порядкового номеру, що позбавило суд можливості достовірно встановити відступлення права вимоги до відповідача саме на підставі реєстру № 3.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Укрглобал-Фінанс", в інтересах якого діє Руденко К. В., подало до апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 05 грудня 2025 року та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції, помилково вважав, що позивач не довів право вимоги до відповідача.
Так, на підтвердження переходу права вимоги до позивача до суду були надані наступні докази: завірена копія Договору факторингу № 01.02-31/23 від 25 липня 2023 року з доказами оплати; завірена копія витягу з реєстру боржників №3 від 25 липня 2023 року до Договору факторингу № 01.02-31/23 від 25 липня 2023 року; завірена копія Договору факторингу № 01.02-38/23 від 26 липня 2023 року з доказами оплати; витяг з Реєстру боржників №1 від 26 липня 2023 року до Договору факторингу № 01.02-38/23 від 26 липня 2023 року.
Представник зауважив, що засвідчена копія витягу з реєстру боржників до Договору факторингу № № 01.02-31/23 від 25 липня 2023 року та витяг з Реєстру боржників №1 від 26 липня 2023 року до Договору факторингу № 01.02-38/23 від 26 липня 2023 року виготовлені представником позивача та засвідчені власним електронним підписом.
Звернув увагу, що Реєстри боржників до Договору факторингу містять персональні дані інших осіб, персональні дані яких не мають значення для вирішення справи. Крім цього, до витягів з Реєстру боржників крім персональних даних відповідача, номеру та дати договору, розміру заборгованості адреси реєстрації було включено також скановане зображення підписів сторін та печаток з Реєстру боржників до Договору факторингу № 01.02-31/23 від 25 липня 2023 року та Реєстру боржників до Договору факторингу № 01.02-38/23 від 26 липня 2023 року.
З урахуванням зазначеного, вважає, що надання витягів з реєстру боржників до договорів факторингу є належним та допустимим доказом, що підтверджує перехід права вимоги до позивача. 
Представник також звернув увагу суду, що відповідачем не було заявлено заперечень щодо укладення Договору факторингу та переходу права вимоги до позивача.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.
Відзиву на апеляційну скаргу відповідачем не подано, що згідно вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Позиція апеляційного суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Згідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.
04 вересня 2018 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № Z62.19690.004296294.
За умовами вказаного кредитного договору відповідач отримав кредит у розмірі 55 909 грн, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності) терміном до 04 вересня 2020 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% річних та платою за обслуговування кредитної заборгованості, згідно графіку щомісячних платежів (а.с.80-81).
Обставина надання ОСОБА_1 кредитних коштів в сумі 55 909 грн підтверджується копіями ордерів-розпоряджень № 1 та № 2 від 04 вересня 2018 року та копією виписки за рахунком ОСОБА_1 в АТ «Ідея банк» (а.с.83, 87-89).
Згідно довідки-розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № Z62.19690.004296294 від 04 вересня 2018 року, заборгованість відповідача станом на 25 липня 2023 року становить 84 477, 38 грн, з яких: 31 673, 28 грн – сума заборгованості за основою сумою боргу, 14 748, 65 грн – сума заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками, 38 055, 45 грн – сума заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями (а.с.90).
Відповідно до виписки по рахунку ОСОБА_1 за період з 04 вересня 2018 року по 25 липня 2023 року, останній здійснював часткове погашення кредитної заборгованості (а.с.87-89).
25 липня 2023 року між АТ «Ідея Банк» (Клієнт) та ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» (Фактор) укладено Договір факторингу №01.02-31/23.
Пунктом 2.1. договору визначено, що за цим договором клієнт передає (відступає) фактору свої права вимоги, а фактор набуває права вимоги клієнта за первинними договорами та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором (а.с.91-97).
Згідно платіжної інструкції №9217 від 26 липня 2023 року, ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» сплатило АТ «Ідея Банк» 11963508 грн, призначення платежу: оплата за фінансування згідно договору факторингу №01.02-31/23 (а.с.98).
Відповідно до витягу з реєстру боржників №3 до договору факторингу від 25 липня 2023 року №01.02-31/23, ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором Z62.19690.004296294 на загальну суму 84477,38 грн (а.с.99-100).
26 липня 2023 року між ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» (Фактор), укладено Договір факторингу № 01.02-38/23.
Пунктом 2.1. договору визначено, що за цим договором клієнт передає (відступає) фактору свої права вимоги, а фактор набуває права вимоги клієнта за первинними договорами та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором (а.с.101-107).
Згідно платіжної інструкції №128 від 26 липня 2023 року, ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» сплатило ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» 1981288,79 грн, призначення платежу: оплата по договору факторингу № 01.02-38/23 (а.с.108).
Відповідно до витягу з реєстру боржників №1 до договору факторингу від 26 липня 2023 року № 01.02-38/23, позивач набув права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором Z62.19690.004296294 на загальну суму 84477,38 грн (а.с.109).
Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)).
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України).
Частина перша статті 1078 ЦК України визначає, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога) а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19 (провадження № 61-8593св21), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2025 року в справі № 183/4256/21 (провадження № 61-15813сво23)).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий суд виходив з того, що позивачем не доведено факту відступлення права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 62.19690.004296294 від первісного кредитора до позивача. Зокрема, суд зазначив, що Додаток № 3 до договору факторингу від 25 липня 2023 року №01.02-31/23 реєстр боржників не містить будь-якої інформацію щодо відповідача. Суд звернув увагу, що наданий позивачем реєстр боржників № 3 є неповним, містить перелік боржників за порядковими номерами з 1 по 20 та 4220 по 4243. Прізвище відповідача за №1959, який міститься на окремому аркуші з порушенням порядкового номеру, що позбавило суд можливості достовірно встановити відступлення права вимоги до відповідача саме на підставі реєстру № 3.
Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
25 липня 2023 року між АТ «Ідея Банк» (Клієнт) та ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» (Фактор) укладено Договір факторингу №01.02-31/23.
Пунктом 2.1. договору визначено, що за цим договором клієнт передає (відступає) фактору свої права вимоги, а фактор набуває права вимоги клієнта за первинними договорами та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором.
Права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами, у паперовому вигляді в день укладення цього договору та надсилається клієнтом фактору засобами корпоративного зв`язку у захищеному паролем файлі в день укладення цього договору. Реєстр боржників після належного його підписання вважається невід`ємною частиною цього договору (а.с.91-97).
Згідно платіжної інструкції №9217 від 26 липня 2023 року, ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» сплатило АТ «Ідея Банк» 11963508 грн, призначення платежу: оплата за фінансування згідно договору факторингу №01.02-31/23 (а.с.98).
Відповідно до витягу з реєстру боржників №3 до договору факторингу від 25 липня 2023 року №01.02-31/23, ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором Z62.19690.004296294 на загальну суму 84477,38 грн (а.с.99-100).
26 липня 2023 року між ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» (Фактор), укладено Договір факторингу № 01.02-38/23.
Пунктом 2.1. договору визначено, що за цим договором клієнт передає (відступає) фактору свої права вимоги, а фактор набуває права вимоги клієнта за первинними договорами та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором (а.с.101-107).
Пунктом 2.2. договору визначено, що права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами, у паперовому вигляді в день укладення цього договору та надсилається клієнтом фактору засобами корпоративного зв`язку у захищеному паролем файлі в день укладення цього договору. Реєстр боржників після належного його підписання вважається невід`ємною частиною цього договору (а.с.91-97).
Згідно платіжної інструкції №128 від 26 липня 2023 року, ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» сплатило ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» 1981288,79 грн, призначення платежу: оплата по договору факторингу № 01.02-38/23 (а.с.108).
Відповідно до витягу з реєстру боржників №1 до договору факторингу від 26 липня 2023 року № 01.02-38/23, позивач набув права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором Z62.19690.004296294 на загальну суму 84477,38 грн (а.с.109).
За обставин цієї справи право вимоги до ОСОБА_1 переходило двічі: від первісного кредитора ТОВ «Ідея Банк» до ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА», від ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» до ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС».
Укладаючи договори факторингу, сторони цих договорів обумовили, що передача права вимоги здійснюється на підставі Реєстрів прав вимог, які є невід`ємним додатком до договорів факторингу, у яких зазначено перелік кредитних договорів та боржників за ними, в межах чинного договору факторингу. 
Колегія суддів зауважує, що в матеріалах справи містяться витяги з Реєстрів прав вимоги, в яких зазначена необхідна інформація щодо права вимоги, яке відступається.
Наявні у матеріалах справи копії договорів факторингу та Реєстри прав вимоги є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах. 
Посилання суду першої інстанції на те, що наданий позивачем реєстр боржників № 3 є неповним, містить перелік боржників за порядковими номерами з 1 по 20 та 4220 по 4243. Прізвище відповідача за №1959, який міститься на окремому аркуші з порушенням порядкового номеру, що позбавило суд можливості достовірно встановити відступлення права вимоги до відповідача саме на підставі реєстру № 3, є безпідставними та спростовуються встановленими вище обставинами. 
Суд першої інстанції не звернув належної уваги на надані позивачем докази, а тому помилково вважав про відсутність підстав для задоволення позову у зв`язку з недоведеністю позивачем його права вимоги на підставі договору факторингу та Реєстрів до нього.
Звертаючись до суду із позовом, позивач просив стягнути із відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 84 477, 38 грн, з яких: 31 673, 28 грн – сума заборгованості за кредитом, 14 748, 65 грн – сума заборгованості за процентами, 38 055, 35 грн – сума заборгованості за плату за обслуговування.
Колегія суддів вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, враховуючи таке.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).
Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки, умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Наявними у матеріалах доказами підтверджується та не спростовано відповідачем, що 04 вересня 2018 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № Z62.19690.004296294. За умовами вказаного кредитного договору відповідач отримав кредит у розмірі 55 909 грн, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності) терміном до 04 вересня 2020 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% річних та платою за обслуговування кредитної заборгованості, згідно графіку щомісячних платежів (а.с.80-81). Обставина надання ОСОБА_1 кредитних коштів в сумі 55 909 грн підтверджується копіями ордерів-розпоряджень № 1 та № 2 від 04 вересня 2018 року та копією виписки за рахунком ОСОБА_1 в АТ «Ідея банк» (а.с.83, 87-89).
Згідно погодженого сторонами графіку платежів за кредитним договором, сторони погодили сплату платежів за додаткові та супутні послуги (плату за обслуговування).
Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № Z62.19690.004296294 від 04 вересня 2018 року, заборгованість відповідача станом на 25 липня 2023 року становить 84 477, 38 грн, з яких: 31 673, 28 грн – сума заборгованості за основою сумою боргу, 14 748, 65 грн – сума заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками, 38 055, 45 грн – сума заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями (а.с.90).
Разом з тим, 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно із частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит).
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит, банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19.
Крім цього, у постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
У пунктах 74, 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі №916/3156/17сформульовано висновки про те, що такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів; за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.
Отже, якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона, за загальним правилом, може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину.
Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги і заперечення й вирішити спір по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення.
Велика Палата Верховного Суду наголошувала, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.
Такі висновки сформульовані в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №910/3009/18, пункт 6.13 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №916/1415/19, пунктах 33.4.-33.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.07.2022 у справі №496/3134/19.
Оскільки у кредитному договорі № Z62.19690.004296294 укладеному між первісним кредитором та відповідачем не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту, відтак положення договору про встановлення щомісячної комісії з розрахунково касового обслуговування є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
За обставин цієї справи первісним кредитором нараховано комісію за обслуговування кредиту, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».
Враховуючи наведене, оскільки відповідачу було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, апеляційний суд вважає, що положення кредитного договору, укладеного між сторонами про зобов`язання позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно у терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними.
Відтак, нарахування позивачем у даній справі заборгованості по несплаченим комісіям у розмірі 38 055, 45 грн є безпідставним, а тому у задоволенні зазначених позовних вимог слід відмовити.
Відповідачем не надано доказів повернення кредитних коштів, отриманих на підставі укладеного між ним та первісним кредитором, а тому вимоги позивача про стягнення із відповідача на його користь заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 31 673, 28 грн та заборгованості зі відсотками у розмірі 14 748, 65 грн, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
За таких обставин, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а із відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 46 421, 93 грн, з яких: 31 673, 28 грн – сума заборгованості за кредитом, 14 748, 65 грн – сума заборгованості за процентами.
Щодо заяви відповідача про пропуск позивачем позовної давності, колегія суддів зазначає таке.
Згідно п.5.5. кредитного договору сторони домовились, що строк позовної давності за цим договором, у тому числі для стягнення неустойки (штрафу, пені), встановлюється сторонами тривалістю у 3 (три) роки. 
Позовна давність щодо стягнення заборгованості по кредиту, процентах, платі за обслуговування кредитної заборгованості, інших грошових внесків, повернення яких визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. 
Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID 19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями) встановлено з 12.03.2020 року на всій території України карантин. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. 
Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). 
02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року №540 IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. 
Тобто, строк позовної давності, в силу пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, продовжено на строк дії карантину. 
У постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі №679/1136/21 зазначено, що: «У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року №540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)». 
Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом. 
За таких обставин, законом передбачено продовження позовної давності щодо вимог, за якими перебіг позовної давності не закінчився станом на 02 квітня 2020 року. 
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 року № 383 карантин закінчився 30 червня 2023 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року карантин було скасовано з 01 липня 2023 року. 
Таким чином, в період з 02 квітня 2020 року по 01 липня 2023 року було зупинено всі строки позовної давності на підставі пункту 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України. 
Відповідно до п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України (в редакції від 17 березня 2022 року, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії, який виключений, пункт 19 розділу виключено на підставі Закону № 4434-IX від 14 травня 2025 року. 
З урахуванням зазначеного відсутні підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності, у зв`язку з тим, що позивачем такий строк не пропущений.
Щодо стягнення із відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 10 000 грн.
Відповідно до ч.1. п.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.1 ст.134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Відповідно до ч.1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до п.1, 2 ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження надання правової допомоги в суді першої інстанції, позивачем надано: завірену копію договору № 02/08/2024 від 02 серпня 2024 року про надання юридичних послуг; завірену копію Свідоцтва № 2412 від 23 жовтня 2018 року; завірену копію довіреності, виданої ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» адвокату Руденку К. В.; завірену копію акту приймання-передачі наданих послуг № 56 від 03 березня 2025 року; завірену копію Витягу Реєстру № 1 до акту приймання-передачі наданих послуг № 56 від 03 березня 2025 року; завірену копію платіжного доручення про сплату витрат на правову допомогу (а.с.119-125).
Витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 10 жовтня 2023 року у справі № 316/1456/20, від 01 листопада 2023 року у справі № 205/7293/19, від 20 грудня 2023 року у справі № 753/2677/21, від 24 квітня 2024 року у справі № 756/11019/22).
Оцінюючи подані позивачем докази на підтвердження понесених ним витрат в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду встановила, що зазначені позивачем витрати на правничу допомогу адвоката є документально підтвердженими, за таких обставин, надавши оцінку доказам щодо понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, врахувавши складність справи, суть спору, характер послуг, а також врахувавши принцип пропорційності судових витрат ( з урахуванням того, що позовні вимоги задоволено на 54,95%), колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог заяви в цій частині та стягнення із відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 5 495 грн.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 05 грудня 2025 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Укрглобал-Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 46 421, 93 грн, з яких: 31 673, 28 грн – сума заборгованості за кредитом, 14 748, 65 грн – сума заборгованості за процентами.
Частиною 13 ст.141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За подання позову позивачем сплачено 2 422,40 грн та за подання апеляційної скарги 3633,60 грн. Оскільки позов і апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс»» задоволено частково (на 54,95%), то з ОСОБА_1 на користь позивача необхідно стягнути понесені останнім судові витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1 331, 10 грн за подання позовної заяви та в сумі 1 996, 66 грн за подання апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 384 ЦПК України ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» задовольнити частково.
Рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 05 грудня 2025 року скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким задовольнити частково позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» заборгованість у розмірі 46 421, 93 грн, з яких: 31 673, 28 грн – сума заборгованості за кредитом, 14 748, 65 грн – сума заборгованості за процентами.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в розмірі 1 331, 10 грн та витрати на професійну правничу допомогу, понесену позивачем в суді першої інстанції, в розмірі 5 495 грн.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1 996, 66 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.
Повна постанова складена 24.04.2026.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді О. Л. Карпенко

О. І. Чельник