Справа № 748/4230/25 
Провадження № 2/737/119/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

28 квітня 2026 року с-ще Куликівка

Куликівський районний суд Чернігівської області у складі головуючого судді Рубаненко Н. Ю., за участі секретаря Решітько А. Д., 
позивача ОСОБА_1 ,
відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Рокитнівської селищної ради Сарненського району Рівненської області, 
про визнання та встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 15.07.2022 рішенням Олевського районного суду Житомирської області шлюб між ним та ОСОБА_2 був розірваний. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з ним. 28.05.2024 ОСОБА_4 дала свою згоду на проживання дитини з ним. Мати проживає окремо від нього з дитиною, коштів на утримання доньки не надає. До того ж, у неї інша сім`я та троє дітей на утриманні.
Дитину він виховує та утримує самостійно вже довгий період часу. З 2019 року та по теперішній час, мати - ОСОБА_4 не приймає ніякої участі у вихованні дитини, не спілкується з донькою, не відвідує її, не надає їй доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не створює умов для отримання нею освіти, а отже, не несе жодних зобов`язань по вихованню та матеріальному утриманню доньки. Вона фактично самоусунулась від процесу виховання дитини та ігнорує її інтереси. Всі питання щодо виховання вирішуються ним самостійно без участі та підтримки матері. 
Рішення суду про виховання та утримання дитини ним самостійно необхідне йому з метою отримання відстрочки від мобілізації. У вересні 2025 року він звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із проханням про надання відстрочки у зв`язку із самостійним вихованням та утриманням малолітньої доньки. В усній формі працівником відповідного РТЦК та СП було повідомлено, що для оформлення відстрочки необхідне рішення суду про встановлення факту самостійного виховання та утримання ним доньки.
Він звернувся до суду в порядку окремого провадження. Проте, ухвалою Рокитнівського районного суду від 13.11.2025 у справі № 571/3238/25 йому було відмовлено у відкритті провадження у зв`язку з тим, що встановлення факту самостійного виховання і утримання дитини не є вимогами, які підлягають розгляду в порядку окремого провадження.
У зв`язку з вищевикладеним він змушений звернутися до суду із позовом про встановлення зазначеного факту з метою забезпечення реалізації права на відстрочку від призову та захисту прав неповнолітньої доньки в порядку загального цивільного судочинства, оскільки відповідачка оспорює це право.
Метою його звернення до суду з позовом про встановлення факту, що має юридичне значення є отримання судового рішення з огляду на вимоги Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року № 560, який передбачає необхідність надання особою на підтвердження факту самостійного виховання і утримання нею малолітньої дитини рішення суду про встановлення цього факту самостійного виховання дитини, як документа на підтвердження у особи підстав для оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 4 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Просить суд визнати та встановити факт самостійного виховання та утримання ним дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати, що відповідачка участі у матеріальному забезпеченні та вихованні дитини не бере.
Позовна заява надійшла до Чернігівського районного суду Чернігівської області 29.12.2025. В порядку територіальної підсудності справа надійшла до Куликівського районного суду Чернігівської області 27.01.2026. Ухвалою головуючого судді від 03.02.2026 позовна заява була залишена без руху. Після усунення неодіків позовної заяви 23.02.2026 було відкрито загальне позовне провадження. 
ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги повністю підтримав та додатково пояснив, що працює різноробочим за місцем свого проживання. Має одну дитину ОСОБА_3 , яка проживає разом з ним. Вважає, що в Рівненській області його доньці краще та безпечніше. Хоче, щоб дитина офіційно проживала разом з ним.
Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала та пояснила, що з 01.07.2024 дитина проживала разом з батьком ОСОБА_1 в с. Нетреба Сарненського району Рівненської області. Вона має ще четверо дітей, які проживають разом з нею, чоловік її служить в ЗСУ. З донькою ОСОБА_5 вона спілкувалася весь цей час по телефону. З позивачем також спілкувалася з приводу виховання доньки. На сьогодні ОСОБА_3 вона вже забрала від батька, з квітня дочка поновлена в 5 -ому класі Куликівського ліцею. Навчання здійснюється тиждень в школі, тиждень онлайн. ОСОБА_5 проживає в кімнаті зі своєю сестричкою 13 років, забезпечена всім необхідним для навчання та життя. 
Третя особа - Служба у справах дітей Рокитнівської селищної ради Сарненського району Рівненської області повідомила, що в зв`язку із надходженням позовної заяви та ухвали суду здійснила ряд заходів, спрямованих на з`ясування умов проживання та навчання дитини ОСОБА_3 , провела бесіду з дитиною, копії відповідних документів направила до суду.
Неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у судовому засіданні пояснила, що хоче проживати з мамою, дуже за нею скучала, спілкувалася з нею по телефону. З батьком також хоче спілкуватися.
Дослідивши надані докази, вислухавши пояснення дитини та учасників справи суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно зі свідоцтвом про народження ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , її батьком є ОСОБА_1 , матір`ю є ОСОБА_6 (а.с. 12 ).
Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірваний на підставі рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 15.07.2022 (а.с. 13-14)
За нотаріально посвідченою згодою матері ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , може бути зареєстрована або знята з реєстрації місця проживання за будь-якою адресою разом з батьком ОСОБА_1 (а.с. 16).
ОСОБА_3 з 22.07.2015 (з народження) зареєстрована в АДРЕСА_1 , разом з позивачем (а.с. 15, 25).
Станом на 29.10.2025 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно проживала разом з батьком ОСОБА_1 та згідно з довідками Рокитнівської селищної ради перебувала на його утриманні, навчається у 5 класі Нетребської гімназії Рокитнівської селищної ради, мати участі у виховання дитини не бере (а.с. 19, 20).
Протягом судового розгляду Служба у справах дітей Рокитнівської селищної ради Сарненського району Рівненської області надала видані Службою у справах дітей Куликівської селищної ради документи про те, що ОСОБА_2 зареєстрована та проживає в селі Дроздівка Чернгівського району, має на утриманні 4 дітей 2011, 2013, 2019, 2024 років народження, працевлаштована, дохід складається з її заробітної плати та чоловіка, виплат на дітей. В господарстві утримується птиця, обробляється город, створені задовільні умови для проживання та навчання дітей (а. с. 111-134 ).
В судому засіданні було встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вже проживає з матір`ю та навчається у Куликівському ліцеї Куликівської селищної ради. 
Таким чином, факт самостійного виховання та утримання дитини позивачем та відсутність участі відповідачки у матеріальному забезпеченні та вихованні дитини на час ухвалення судом даного рішення фактичними обставинами спростований, неповнолітня ОСОБА_3 проживає з матір`ю.
Однак, суд вважає за необхідне зазначити, що незалежно від фактичного місця проживання дитини на час вирішення справи підстави для задоволення заявленого позову відсутні, оскільки позивач обрав неналежний спосіб захисту. 
П. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у діючий редакції передбачає, щ о не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. 
Організація безпосередньої реалізації заходів з мобілізаційної підготовки та мобілізації на відповідній території чи сприяння їх виконанню здійснюється Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими органами виконавчої влади та виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, порядок створення, розвитку, утримання, передачі, ліквідації і реалізації мобілізаційних потужностей визначається Кабінетом Міністрів України, тому відповідачка не може заперечувати чи оспорювати право позивача на отримання відстрочки від мобілізації, оскільки не належить до тих суб`єктів, які здійснюють мобілізацію.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення (пункт 5 частини другої статті 293 ЦПК України). У порядку окремого провадження спір про право не вирішується.
Звертаючись до суду в порядку позовного провадження ОСОБА_1 заявив позовні вимоги про встановлення юридичних фактів, у той час, як при зверненні до суду в порядку позовного провадження слід ставити вимогу про захист порушеного права, яке виникло на підставі відповідного юридичного факту, однак такі вимоги сформульовані не були, стороною позивача юрисдикція спору про право на відстрочку від мобілізації та коло відповідачів і заінтересованих осіб не визначені. 
Правовідносини в частині застосування права військовозобов`язаних на відстрочку у зв`язку з самостійним вихованням та утриманням дітей були предметом розгляду Верховного Суду неодноразово. 
Так, у постанові від 16 березня 2026 року у справі № 487/11354/24, провадження № 61-13118св25 Верховний Суд зазначив, що для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється. Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх. СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини. Частиною першою статті 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом. Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини. 
Згідно з Поставною Верховного Суду від 04 березня 2026 року у справі № 381/95/25, провадження № 61-12415св25, «порушивши перед судом питання про встановлення юридичного факту, заявник має передати на вирішення суду конкретний правовий спір, вирішення якого буде спрямоване на захист невизнаних, порушених чи оспорених прав позивача. Аналіз спірних правовідносин свідчить про те, що між позивачем та ТЦК фактично виник публічно-правовий спір щодо відмови в оформленні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та видачі довідки про оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу 4 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Цей спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства».
У підсумку суд вважає за необхідне зазначити, що факт самостійного виховання та утриманні дитини виключно позивачем не знайшов свого підтвердження в суді, обов`язки матері є невідчужуваними, а її згода на реєстрацію дитини з батьком не має юридичних наслідків для даної справи, сам факт окремого проживання дитини від матері недостатній для того висновку, який доводить сторона позивача, не доведено умисного ухилення матері від виконання батьківських обов`язків. 
Підставою для відмови у позові є обрання позивачем неналежного способу захисту, оскільки позивач не заявляв до відповідачки жодних вимог матеріально-правового характеру, які б підлягали вирішенню в позовному провадженні, та не врахував юрисдикції спору та склад учасників справи, за якими вирішується питання про надання відстрочки від мобілізації на підставі ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». 
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
У зв`язку з відмовою у задоволенні вимог, судові витрати, понесені позивачем відшкодуванню не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд 

УХВАЛИВ:
В задоволенні позовних вимог про визнання та встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення суду складено 28.04.2026. 

Суддя  Н. Ю. Рубаненко