Унікальний номер справи 359/2294/24
Номер апеляційного провадження 33/824/2605/2026
Суддя суду першої інстанції Ю. В. Кабанячий
Суддя у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач

Постанова
Іменем України

14 травня 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Поливач Л. Д., розглянув у судовому засіданні в залі суду в місті Києві, справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою захисником Олійником Богданом Івановичем, на постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 квітня 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності 
ОСОБА_1 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , 
громадянина України, РНКОПП НОМЕР_1 , 
адреса місця проживання: 
АДРЕСА_1 

за правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП,

у с т а н о в и в:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ААД №633535 від 28.02.2024, ОСОБА_1 28.02.2024 о 15 год 54 хв в м. Борисполі Київської області по вул. Київський Шлях, 2 керував автомобілем «FORD EXPLORER», д.н.з. НОМЕР_2 , не маючи права керування. Правопорушення вчинено повторно протягом року. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.1 а) Правил дорожнього руху, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Постановою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 квітня 2024 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 2 400 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 40 800,00 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 років.
Не погоджуючись з постановою судді захисник ОСОБА_1 - адвокат Олійник Б. І. подав апеляційну скаргу, просить її скасувати та провадження у справі закрити на підставі п.4 ч. 1 ст. 247 КУпАП. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, оскільки під час розгляду даної справи суд неповно з`ясував усі фактичні обставини, не дослідив і не дав належної оцінки наявним у справі доказам, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого судового рішення, висновки якого не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджуються належними і допустимими доказами.
Зазначив, що ОСОБА_1 захищає цілісність і суверенітет України, на той момент в складі ВЧ НОМЕР_3 , командиром якої перед ОСОБА_1 було поставлено завдання щодо термінової поїздки до м. Авдіївка Донецької області. Не виконати наказ командира підлеглий ОСОБА_1 не міг. Вказана обставина, на думку захисника, прямо підпадає під ознаки крайньої необхідності, визначеної ст. 17-18 КУпАП.
Також зазначив, що суддя не врахував того, що накладення штрафу та позбавлення права керування строком на п`ять років надмірно суворе покарання з огляду на обставини справи, вік правопорушника та відсутність шкоди третім особам.
Крім того, просив суд поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді, посилаючись на те, що постанова за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення не була вручена ОСОБА_1 у визначений законом строк, про її існування захиснику стало відомо лише у 2026 році. Апеляційну скаргу подано до суду 02.04.2026.
З метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, права на апеляційне оскарження, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, враховуючи, що особою, яка поадал апеляційну скаргу строк на апеляційне оскарження пропущено з поважних причин, апеляційний суд вважає за необхідне задовольнити клопотання та поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 квітня 2024 року, оскільки у матеріалах справи відсутні дані, що спростовували би наведені у клопотанні обставини.
Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 та захисника Олійника Б. І., дослідивши зібрані по справі докази та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.
Положеннями статті 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Частиною 2 ст.126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.
Відповідно до ч.5 ст.126 КУпАП повторне протягом року вчинення порушень, передбачених ч.2, 4 цієї статті тягне за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.
Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.
За змістом статті 251 КУпАП на основі доказів встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, поясненнями свідків та іншими доказами.
Відповідно до ст.252 КУпАП оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.
Згідно з вимогами ст.280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Дані вимоги закону суддею першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не були в повній мірі враховані, а висновок судді про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.5 ст.126 КУпАП є таким, що не відповідає усім обставинам вчиненого ОСОБА_1 правопорушення. 
Так, згідно даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №633535 від 28.02.2024 ОСОБА_1 28.02.2024 о 15 год 54 хв в м. Борисполі Київської області по вул. Київський Шлях, 2 керував автомобілем «FORD EXPLORER», д.н.з. НОМЕР_2 , без посвідчення водія, тобто не маючи права керування транспортним засобом даної категорії, правопорушення вчинене повторно протягом року.
Згідно постанови серії БАД №604207 від 24.08.2023 ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП і на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3 400,00 грн. 
Вказані обставини відповідають дійсності і саме такі обставини встановлені і судом апеляційної інстанції при перегляді справи.
Згідно довідки заступника командира батальйону патрульної поліції в місті Бориспіль, УПП у Киїівській області ДПП капітана поліції С. Мінасяна громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчення водія не отримував. 
Зазначені докази, які є належними в розумінні ст.251 КУпАП, свідчать про повторність керування ОСОБА_1 протягом року транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом. 
Разом з тим, під час перегляду справи апеляційним судом встановлено, що дії ОСОБА_1 щодо керування ним транспортним засобомбез посвідчення водія були вчинені в стані крайньої необхідності, оскільки ОСОБА_1 є військовослужбовцем, перебуває на військовій службі в ВЧ НОМЕР_4 , а на той момент у ВЧ НОМЕР_3 - 28-02-2024 ним було отримано наказ від командира військової частини та він був залучений до виконання бойового завдання за бойовим розпорядженням, пов`язаним із захистом Батьківщини у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України. 
ОСОБА_1 пояснив, що до початку війни він пройшов навчання у автошколі, вміє керувати транспортними засобами, проте не встиг отримати посвідчення водія. Вказана обставина відома керівництву війської частини. Проте через відсутність необхідної кількості водіїв його було залучення до цього бойового завдання. Не виконати наказ він не міг.
На підтвердження вказаних обставин стороною захисту надано: службову характеристику, довідку з місця служби, довідку перебування на службі у військовій частині НОМЕР_4 , довідку про безпосередню участь у виконанні бойового завдання за бойовим розпорядженням повязаним з захистом Батьківщини. Так, відповідно до Рапорта командира ОСОБА_2 від 29.02.2024 ОСОБА_1 за період з 27.02.2024 по 28.02.2024 перебував за кермом транспортного засобу «FORD EXPLORER», д.н.з. НОМЕР_2 , задля транспортування з м. Києва дронів типу DJI Mavic до місця тимчасового розташування підрозділу 3 механізованої роти НОМЕР_5 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_3 для виконання бойових завдань. В Рапорті зазначено, що ОСОБА_1 виконував бойове завдання за бойовим розпорядженням, пов`язаним із захистом Батьківщини. Він рухався за маршрутом: м. Київ - м. Авдіївка Донецької області. Вказаний маршрут відповідає місцю вчинення ОСОБА_1 правопорушення.
Відповідно до ст.17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.
Згідно зі ст.18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.
Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам.
Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.
Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.
На переконання апеляційного суду, наведені в апеляційній скарзі доводи та обґрунтування захисника, надані ним та ОСОБА_1 пояснення під час перегляду справи апеляційним судом, підпадають під критерії крайньої необхідності, оскільки ОСОБА_1 керував транспортним засобом без права керування ним, виконуючи наказ командира. При цьому будь-якої шкоди будь-кому заподіяно не було. 
Отже, апеляційний суд при вирішенні даної справи дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 діяв виключно у вимушеній ситуації, а саме в стані крайньої необхідності, а також ураховує, що така дія була вчинена ним виключно в умовах крайньої необхідності під час военного стану у державі, при виконанні наказу його безпосереднього командіра. 
Очевидно, що у цьому конкретному випадку, можлива шкода є менш значною, ніж відвернена, а доказів того, що водієм була завдана шкода будь-яким іншим учасникам дорожнього руху немає. 
Тобто, ОСОБА_1 , у зазначеному випадку, виконував функції водія вимушено, перебуваючи у стані крайньої необхідності, а тому, у відповідності до ст.17, 18 КУпАП, не може нести адміністративної відповідальності за дії, які поставлені йому у вину.
Дослідивши обставини вчинення правопорушення, беручи до уваги особу правопорушника, який добровільно захищає державу від збройної агресії російської федерації, нагороджений 22.05.2023 відзнакою «Хрест Хоробрих», 02.08.2023 відзнакою «За звитягу», 07.08.2023 відзнакою «Залізний хрест», дослідивши докази, які наявні в матеріалах справи, апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 вчинено дії, які хоч і містять склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, але такими визнаватися не можуть, оскільки були вчинені в стані крайньої необхідності, а саме в той момент, коли ОСОБА_1 виконував наказ командира, а тому у відповідності до п.4 ч.1 ст.247 КУпАП справа підлягає закриттю через вчинення особою дій в стані крайньої необхідності.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю при вчиненні дії особою у стані крайньої необхідності.
Враховуючи викладене, апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню, а оскаржувана постанова судді суду першої інстанції про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.126 КУпАП скасуванню із закриттям провадження по справі у зв`язку з дією особи у стані крайньої необхідності.

Керуючись статтею 294, п.4 ч.1 ст.247 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_1 поновити пропущений строк на апеляційне оскарження постанови судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 квітня 2024 року
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану захисником Олійником Богданом Івановичем, задовольнити.
Постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 квітня 2024 року скасувати.
Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП закрити на підставі п. 4 ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з вчиненням дій особою в стані крайньої необхідності.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя  Л. Д. Поливач