Справа № 308/3587/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(заочне)

01 травня 2026 року         місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:
головуючої судді   Крегул М.М.,
за участю секретаря судового засідання Бегені В.В.,
позивача    ОСОБА_1 
за участі дитини -   ОСОБА_2 ,
представника третьої особи: Органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради -    Баняс Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгороді, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач  ОСОБА_1  звернувся до суду з даним позовом, який мотивує тим, що із даним позовом він звертається з метою захисту прав його онучки, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки її батько ОСОБА_3 повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, що змусило його, як дідуся взяти на себе повне піклування про дитину. Зазначає, що з дня народження по теперішній час , фактичне виховання , догляд та матеріальне забезпечення онучки ОСОБА_4 здійснюється ним, її бабусею ОСОБА_5 та здійснювалось її матір`ю ОСОБА_6 , однак , ІНФОРМАЦІЯ_2 вона померла. Вказує у позові, що з онучкою вони постійно проживають за адресою: АДРЕСА_1 , де вони створили онучці належні житлово-побутові умови, забезпечують її розвиток, освіту та здоров`я. Позивач і його дружина ОСОБА_5 являються пенсіонерами . Їх онука ОСОБА_4 навчається в лінгвістичній гімназії ім. Т.Г.Шевченка в 10 класі та є здібною, активною, ввічливою, сумлінною, дисциплінованою, комунікабельною та вихованою ученицею, її навчанням та успіхами постійно опікується бабуся.
Позивач зазначає, що ОСОБА_3 , як батько дитини свідомо самоусунувся від виконання батьківських обов`язків і взагалі не приймає участі у вихованні дитини, не провідує доньку, не цікавиться здоров`ям дитини, успіхами у навчанні, морально та матеріально не підтримує дитину. 
Позивач вважає, що єдиним способом забезпечити ОСОБА_4 можливість оформлення всіх необхідних документів та реалізації її прав у майбутньому є позбавлення батька батьківських прав, що передбачено ст. 164 СК України. Фактичними обставинами справи є відсутність контактів дитини з батьком, повна відсутність участі батька у вихованні та утриманні дитини, свідчення свідків.
З урахуванням наведеногоу позові, позивач просить суд: 1) Позбавити ОСОБА_3 батьківських прав стосовно його неповнолітньої доньки - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 2) Стягнути з ОСОБА_3 на користь доньки ОСОБА_4 аліменти у розмірі однієї четвертої частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 процентів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання цього позову і до досягнення нею повноліття.
06.04.2026 року від представника третьої особи - ОСОБА_8 до суду надійшла заява про долучення висновку органу опіки та піклування до матеріалів справи.
Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.03.2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 
Ухвалою суду від 17.04.2026 року закрито підготовче провадження, а справу призначено до розгляду по суті.
У судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, просив такі задовольнити з підстав та мотивів викладених у позовній заяві. Також позивач не заперечив проти ухвалення заочного рішення.
У судовому засіданні неповнолітня ОСОБА_2 пояснила, що постійно проживає разом зі своїми бабусею ОСОБА_5 та дідусем за адресою АДРЕСА_1 . Зазначила, що її виховання, доглядом та забезпеченням постійно займалися бабуся з дідусем та її матір ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Батько ніколи не цікавився її життям, не брав жодної участі в її вихованні, догляді. Бажає залишитись проживати разом із своїми дідусем та бабусею та підтримує позовні вимоги.
Представник третьої особи - ОСОБА_8 у судовому засіданні не заперечила проти задоволення позовних вимог, зазначила, що орган опіки та піклування в ході перевірки вважає за доцільне позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітньої ОСОБА_4 , оскільки, свідоме нехтування своїми батьківським обов`язками щодо виховання і утримання дитини негативно впливає на її фізичний розвиток , як складову виховання. На звернення представника  органу опіки та піклування відповідач ОСОБА_3 не відповідав, на зв`язок не виходив про що зазначено і у висновку органу. 
Відповідач  ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з`явися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом надсилання судових повісток за адресою реєстрації останнього, проте, такі були повернуті до суду із поштовою відмітного про причини повернення - «адресат відсутній за вказаною адресою», а тому суд в порядку ст. 280 ЦПК України, вважає, що справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів.
Відзиву у визначений судом строк відповідач не надіслав. Згідно з ч.8 ст.178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи, що відповідачем у встановлений законом строк відзив на позов не подано, в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, оскільки проти цього не заперечує позивач.
Заслухавши поясненням учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку.
Статтею 150 СК України встановлено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Згідно зі ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 є батьком неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується долученою до матеріалів справи копією: свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 15.02.2013 року.
З наданих суду матеріалів справи, зокрема свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 02.02.2026 року слідує, що мати неповнолітньої ОСОБА_4 - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 48 років.
Також встановлено, що неповнолітня ОСОБА_4 проживає разом із своїми дідусем - позивачем ОСОБА_1 та бабусею ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_1 , що слідує із доводів позовної заяви, долучених заяви ОСОБА_5 та висновку органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому, та пояснень самої неповнолітньої ОСОБА_4 наданих в судовому засіданні.
Позивач у позовній заяві вказує, що відповідач не цікавиться життям своєї доньки, не бере ніякої участі в її вихованні, утриманні, не піклується про неї.
Так, згідно заяви класного керівника учениці ОСОБА_4 . 6 (10) В класу Ужгородського ліцею ім. Т.Г.Шевченка ОСОБА_10 від 03.03.2026 року, остання зазначає, що батько ОСОБА_4 - ОСОБА_3 за період з 01.09.2023 року до 01.03.2026 року жодного разу не цікавився її навчанням, ні разу не відвідував школу. Постійно процес навчання підтримувала її мати ОСОБА_6 .
Згідно заяви класного керівника - ОСОБА_12 від 02.03.2026 року, останній зазначив, що батько учениці ОСОБА_4 - ОСОБА_3 не цікавився навчанням доньки, школу не відвідував в період з 2020-2025 року, вихованням доньки не займався.
Згідно долучених до матеріалів справи характеристик із навчального закладу - Ужгородського ліцею ім. Т.Г. Шевченка на ученицю ОСОБА_4 встановлено, що остання позитивно характеризується, навчається у школі з першого класу, за час навчання зарекомендувала себе як старанна, відповідальна, дисциплінована та цілеспрямована учениця. До навчання ставиться сумлінно, проявляє зацікавленість у здобуті нових знань, уважно працює на уроках, відповідально виконує домашні завдання. Бере активну участь у шкільних заходах.
Як встановлено судом з долученої письмової заяви ОСОБА_13 , яка є близькою родичкою неповнолітньої ОСОБА_4 та сестрою бабусі останньої - ОСОБА_5 , така повідомила, що протягом всього життя ОСОБА_4, її батько дуже мало часу приділяв дитині, не приймав належної участі у її вихованні, не провідував її, не цікавився її зодоровям, успіхами у навчанні, морально та матеріально не підтримував. Фактично з дня народження по теперішній час вихованням, доглядом та матеріальним забезпеченням дитини займалась ОСОБА_5 та ОСОБА_1 .
Таким чином, судом встановлено, що позивач з народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і до теперішнього часу займається її вихованням, доглядом та забезпеченням.
Згідно висновку Виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 413/17/01-13 від 03.04.2026 року, виконавчий комітет, як орган опіки та піклування Ужгородської міської ради вважає за доцільне позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав відносно неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Також відповідно до вказаного висновку слідує, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає після смерті матері зі своєю бабусею ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та з дідусем ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 за адресою АДРЕСА_1 .
Згідно Акту обстеження умов проживання проведеного працівниками служби у справах дітей Ужгородської міської ради 25.03.2026 року за адресою: АДРЕСА_1 , вказано на те, що умови проживання у квартирі добрі. Квартира складається з трьох житлових кімнат, кухні, коридору та ванної-кімнати. Квартиру облаштовано комунальними зручностями (світло, вода, газ), сучасними меблями та побутовою технікою. Для виховання та розвитку дитини в квартирі створено належні умови. У дитини є окрема кімната, яка облаштована спальним місцем, місцем для навчання. Дитина ОСОБА_4 забезпечена одягом та взуттям по сезону, шкільним приладдям та продуктами харчування. Стосунки та традиції в сім`ї - традиційні, доброзичливі.
Зі слів бабусі та дідуся, починаючи з дати народження дитини і до теперішнього часу батько дитини, свідомо ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, а саме не піклується про матеріальний стан дитини, про фізичний та духовний розвиток дитини, як батько не проявляє ніякого зацікавленим до своєї дитини, не цікавиться станом здоров`я, не проявляє батьківської уваги та нe піклується про нього, не приймає участі у її вихованні, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Бабуся та дідусь самостійно повністю забезпечують всіма необхідними потребами у фізичному та духовному розвитку своєї внучки.
Питання про позбавлення батьківських прав гр, ОСОБА_3 , щодо його неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 розглядалось на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини, яке відбулося 31.03.2026 року. На даному засіданні було заслухано дідуся дитини ОСОБА_1 та неповнолітню ОСОБА_4 . Неповнолітня ОСОБА_4 повідомила членам комісії, що проживає та перебуває на утриманні у свої бабусі та дідуся. З батьком у неї склалися важкі стосунки, оскільки її батько не турбується про неї та взагалі не цікавиться її життям. На даному засіданні, членами комісії взято до уваги ті обставини, що батько дитини взагалі не піклується про свою доньку і не переймається її долею, вихованням та утриманням. Про дитину самостійно турбується бабуся та дідусь, а відтак позбавлення батьківських прав батька відповідає інтересам дитини. Зважаючи на це члени комісії одноголосно прийняли рішення щодо доцільності позбавлення гр. ОСОБА_3 , батьківських прав відносно своєї неповнолітньої доньки.
За змістом роз`яснень, викладених у п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усунення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.
Відповідно до вимог ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дітей, турбуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно зі статтями 9,18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991р., № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Приписами вказаної Конвенції, Закону України «Про охорону дитинства», Європейської Конвенції «Про здійснення дітей», ратифікованої Україною 03.08.2006 р., Конвенції «Про юрисдикцію, право, яке признається, виконується та співробітництво стосовно батьківської відповідальності та міру захисту дітей», ратифікованої Україною 14.09.2006 р., гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків, що не суперечить вимогам ст. 150 СК України.
Відповідно до ч.1, ч. 2 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини, тобто якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Згідно ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Суд вважає доведеним, що відповідач протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно свєї неповнолітньої доньки, не піклується про неї, не забезпечує її матеріально, і в подальшому не має наміру цього робити.
Згідно вимог ст.19 Сімейного Кодексу України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, які подають суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших документів та обставин, які стосуються справи.
Згідно з частиною третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
Враховуючи наведене, висновок органу опіки і піклування та в інтересах майбутнього дитини суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити та позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо його неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Щодо позовних вимог про стягнення аліментів, суд зазначає наступне.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Преамбулою Європейської конвенції про здійснення прав дітей, ратифікованою Україною 03 червня 2006 року, визначається важливість ролі батьків у захисті та підтримці прав і найвищих інтересів дітей, зважаючи на те, що Держави в разі необхідності мають також брати участь у такому захисті й у такій підтримці.
Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися при вирішенні питань, що безпосередньо стосуються дитини з причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.
Статтею 51 Конституції України, ч.ч.2, 3 ст.5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи, яка виникає у момент народження (частина перша статті 25 ЦК України). Цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій (частина перша статті 30 ЦК України). ЦК України розрізняє такі види дієздатності фізичної особи: часткову - до чотирнадцяти років (стаття 31), неповну - від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (стаття 32) та повну - яка досягла вісімнадцяти років (повноліття) (стаття 34).
Крім правочинів, передбачених статтею 31 цього Кодексу, фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право: 1) самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами; 2) самостійно здійснювати права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом; 3) бути учасником (засновником) юридичних осіб, якщо це не заборонено законом або установчими документами юридичної особи; 4) самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім`я (грошовими коштами на рахунку). Неповнолітня особа вчиняє інші правочини за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників. Неповнолітня особа може розпоряджатися грошовими коштами, що внесені повністю або частково іншими особами у фінансову установу на її ім`я, за згодою органу опіки та піклування та батьків (усиновлювачів) або піклувальника.
Відповідно частини другої статті 47 ЦПК України неповнолітні особи віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також особи, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вони особисто беруть участь, якщо інше не встановлено законом. Суд може залучити до участі в таких справах законного представника неповнолітньої особи або особи, цивільна дієздатність якої обмежена.
Згідно із частиною четвертою статті 152 СК України дитина має право звернутися за захистом своїх прав та інтересів безпосередньо до суду, якщо вона досягла чотирнадцяти років.
Частиною третьою ст.179 СК України передбачено, що неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.
Отже законодавцем передбачено, що діти віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років можуть особисто (без залучення законного представника) здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вони особисто беруть участь.
Відповідно до положень ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Враховуючи наявні у справі докази, обставини справи, предмет позову, зміст заявлених позовних вимог - дана справа безпосередньо стосується особистих майнових прав і законних інтересів неповнолітньої ОСОБА_4 , яка має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними, а тому суд приходить до висновку про те, що необхідним і достатнім розміром аліментів для забезпечення гармонійного розвитку ОСОБА_4 є стягнення з ОСОБА_3 аліменти на її утримання у розмірі (однієї четвертої) частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 процентів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09 березня 2026 року і до досягнення дитиною повноліття з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно ст.191 ч.1 аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги заявлені позивачем обґрунтовані, зазначені факти знайшли своє підтвердження і тому підлягають задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.
Крім того, згідно зі статтею 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судовий збір слід стягнути з відповідача в дохід держави.
Керуючись ст.ст. 10, 76-83, 142, 247, 258, 259, 264,265,268,273,354 ЦПК України, ст.ст.164,165СК України суд,-
В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , батьківських прав щодо його неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , аліменти на її утримання у розмірі (однієї четвертої) частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 процентів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09 березня 2026 року і до досягнення дитиною повноліття.
Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь держави, 1331,20 грн. (одна тисяча триста тридцять одна грн. двадцять коп.) судового збору.
Позивач: ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , місце проживання: АДРЕСА_2 ).
Відповідач: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ).
Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради (місцезнаходження: м. Ужгород, пл. Поштова, 3, Закарпатської області).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду. 
Повний текст рішення складено 1.05.2026 року о 16 .00 годині.

Суддя Ужгородського 
міськрайонного суду     М.М. Крегул