"04" червня 2026 р.

Єдиний унікальний номер судової справи 150/241/26
Номер провадження 1-кп/150/48/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2026 року          с. Мазурівка

Чернівецький районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 , 
за участі секретаря ОСОБА_2 , 
прокурора ОСОБА_3 
обвинуваченого ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції)
захисника ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції)
потерпілого ОСОБА_6 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні , відомості про яке внесені до ЄРДР 24.11.2025 за № 12025020160000563 по обвинуваченню 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Борівка Чернівецького району Вінницької області, громадянина України, зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 , раніше судимого - вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 24.02.2025 за ч. 1 ст. 369 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн., 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , достовірно знаючи, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який діє і на даний час, будучи раніше судимий за вчинення умисного злочину, за що судимість у встановленому законом порядку не знята та не погашена, на шлях виправлення не став та вчинив новий, умисний, корисливий злочин за наступних обставин.
Так, 23 листопада 2025 року не пізніше 19 години 00 хвилин, більш точного часу в ході судового розгляду не встановлено, ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у одній із кімнат будинку АДРЕСА_1 , де він тимчасово проживав разом з дядьком ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна та звернення його на свою користь, переконавшись, що за його діями не спостерігають сторонні особи, діючи умисно, таємно, з корисливим мотивом, шляхом вільного доступу вчинив крадіжку грошових коштів у сумі 20 000,00 грн., витягнувши їх з-під подушки на ліжку, де в той час спав ОСОБА_6 .
Після вчинення крадіжки ОСОБА_4 місце злочину залишив та викраденим розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_6 майнову шкоду в сумі 20 000,00 грн.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винуватість у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав у повному обсязі, щиро розкаявся, просив суд його суворо не карати та не застосовувати міру покарання пов`язану з реальним позбавленням волі, так як у нього на утриманні знаходиться троє неповнолітніх дітей і він хоче приймати активну участь у їхньому вихованні, зазначивши, що він сам виховувався без батьків, що мало негативний вплив на його зростання. Також зазначив, що завдану майнову шкоду ним відшкодовано на стадії досудового розслідування, потерпілий до нього претензій не має. Щодо пред`явленого обвинувачення суду показав, що у вечірній час доби 23 листопада 2025 року перебуваючи у будинку дядька ОСОБА_6 , де він на той час тимчасово проживав, розпивав з останнім алкогольні напої. Після чого дядько пішов спати. Обвинувачений знаючи про те, що у дядька наявні грошові кошти, вирішив їх викрасти, зокрема й для того аби повернути наявний у нього борг. З цією метою він підійшов до ліжка, де спав потерпілий та з-під подушки дістав грошові кошти. 
Суд, враховуючи думку учасників судового процесу, переконавшись у правильному розумінні змісту обставин кримінального правопорушення, у тому, що їхня позиція є добровільною, роз`яснивши, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням характеризуючих даних обвинуваченого.
За таких обставин суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_4 кваліфіковано правильно за ч. 4 ст. 185 КК України, тобто як умисне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання суд виходить із наступного.
Обставинами, які пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК України суд визнає щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку.
Обставинами, які обтяжують покарання, відповідно ст. 67 КК України суд визнає вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів, так як будучи раніше судимим, а саме вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 24.02.2025 за ч.1 ст.369 КК України до покарання у виді штрафу, який не сплачено до даного часу, обвинувачений скоїв новий умисний злочин.
Згідно досудової доповіді, складеної органом пробації щодо особи обвинуваченого слідує, що ризик вчинення повторного кримінального правопорушення ОСОБА_4 оцінюється як високий, ризик небезпеки обвинуваченого для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється також як середній. Тому орган з питань пробації вважає, що виправлення ОСОБА_4 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить небезпеки для суспільства у тому числі для інших осіб. 
Відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України відноситься до тяжких злочинів.
Згідно довідки, виданої Чернівецькою селищною радою Могилів-Подільського району Вінницької області від 01.04.2026 №379 за місцем проживання обвинувачений характеризується позитивно.
Згідно довідок КНП "Чернівецька районна лікарня" Чернівецької селищної ради від 31.03.2026 №№33, 43 ОСОБА_4 на обліку у лікаря психіатра чи нарколога обвинувачений не перебуває.
Згідно довідки про результати перевірки за відомостями інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимостей» №000012869, ОСОБА_4 раніше судимий вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 24.02.2025 за ч. 1 ст. 369 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн.
Призначаючи обвинуваченому покарання суд враховує правовий висновок Верховного Суду, висловлений у постанові від 08.02.2018 у справі №522/20964/16-к, відповідно до якого визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, який би ґрунтувався на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяв досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів прав держави і суспільства. Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їхній небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Згідно зі статтею 75 КК України у разі якщо суд крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження, а також позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання.
Вирішуючи питання про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК України суд враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України, особу обвинуваченого, дотримуючись при цьому загальних принципів встановлених законом щодо призначення покарання.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 судом враховано те, що злочин, вчинений останнім відноситься до тяжких злочинів.  Також судом проаналізовано поведінку обвинуваченого, а саме: визнання ним вини в ході усього судового провадження, щире каяття, добровільне відшкодування завданої шкоди, відсутність у потерпілого будь-яких претензій до обвинуваченого, про що потерпілий повідомив суду в ході судового розгляду, а також просив суд суворо не карати обвинуваченого та призначити йому мінімальне покарання. Відтак, враховуючи обставини скоєння кримінального правопорушення, процесуальну поведінку обвинуваченого (під час затримання добровільно видав наявні у нього грошові кошти, повідомив обставини скоєння кримінального правопорушення та в ході досудового розслідування та судового слідства давав викривальні покази) та його ставлення до скоєного, думку потерпілого щодо призначення обвинуваченому мінімально можливого покарання та відсутність у нього претензій до обвинуваченого, наявність двох обтяжуючих покарання обставин та наявність двох пом`якшуючих покарання обставин, позитивну характеристику за місцем проживання, наявність на утриманні обвинуваченого трьох неповнолітніх дітей, а також досудову доповідь, складену щодо особи обвинуваченого, згідно з якою виправлення обвинуваченого можливе без позбавлення чи обмеження волі, з метою захисту прав і законних інтересів особи, суспільства і держави, зважаючи на вимоги справедливості і мету правосуддя, суд дійшов переконання, що виправлення обвинуваченого та його перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, а тому ОСОБА_4 необхідно і доцільно призначити покарання у виді позбавлення волі на певний строк у межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України. На підставі ст. 71 КК України з урахуванням покарання призначеного за даним вироком та частини невідбутого покарання за попереднім вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 24.02.2025, ОСОБА_4 слід призначити остаточне покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі та штрафу в розмірі 14 168 (чотирнадцять тисяч сто шістдесят вісім) гривень, покарання у виді штрафу відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України виконувати самостійно. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з дня затримання – 30.03.2026 по день ухвалення даного вироку - 04.06.2026, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4  від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки. Покласти на ОСОБА_4 обов`язки на підставі п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.
При цьому дійшовши висновку щодо можливості призначення даного виду покарання суд враховує й те, що дійсно на стадії досудового розслідування відносно обвинуваченого було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Зі змісту ухвали слідчого судді Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 31.03.2026 підставами для застосування запобіжного заходу були наявність обґрунтованої підозри у скоєнні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та наявність ризику переховування від органів досудового розслідування та суду. В свою чергу підставою для продовження терміну дії обраного відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу було наявність ризику переховування останнього від суду, з метою уникнення покарання.
В той же час, сам факт завершення судового провадження ухваленням обвинувального вироку суду та призначення обвинуваченому ОСОБА_4 вищеозначеного покарання свідчить про те, що ризик переховування від суду на разі відсутній. 
Крім цього, призначення ОСОБА_4 покарання зі звільненням від його відбування, створить умови для забезпечення можливості останнього виконати вирок Тиврівського районного суду Вінницької області від 24.02.2025, згідно з яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 369 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 17 000,00 грн. та як свідчить довідка Вінницького РВ № 2 філії ДУ "Центр пробації" у Вінницькій області від 06.04.2026 № 409/42/19/1-26, залишок не сплаченої суми штрафу становить 14 168,00 грн. 
З урахуванням викладеного, призначення обвинуваченому покарання зі звільненням від його відбування, на думку суду, перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, є гуманним, справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень у майбутньому, досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України, та випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року. При цьому, визначене покарання не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України арешт майна, накладений ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 27.11.2025 по справі № 138/3458/25.
Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.
Припинити дію обраного відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою згідно ухвали від 14.05.2026. Обвинуваченого ОСОБА_4 звільнити з-під варти в залі суду. 
Керуючись ст. ст. 368, 371, 373-376, 395 КПК України, суд ,-

УХВАЛИВ:
Визнати винуватим  ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. 
На підставі ст. 71 КК України з урахуванням покарання призначеного за даним вироком та частини невідбутого покарання за попереднім вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 24.02.2025, призначити остаточне покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі та штрафу в розмірі 14 168 (чотирнадцять тисяч сто шістдесят вісім) гривень, покарання у виді штрафу відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України виконувати самостійно.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з дня затримання – 30.03.2026 по день ухвалення даного вироку 04.06.2026, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити  ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки.
На підставі п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на  ОСОБА_4  наступні обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Іспитовий строк  ОСОБА_4 обчислювати з моменту проголошення вироку - 04 червня 2026 року.
ОСОБА_4 звільнити з-під варти в залі суду.
Скасувати арешт майна, накладений ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 27.11.2025 по справі №138/3458/25.
Речові докази: 
вилучені 90 купюр номіналом 200 гривень, які поміщені до спецпакету №ICR 139736 та передано на зберігання до сховища цінностей відділення №220/01 АБ «Укргазбанк», що належать потерпілому ОСОБА_6 – повернути останньому.
Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом 30 діб з моменту його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Чернівецький районний суд Вінницької області.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.
Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя          ОСОБА_7