ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 червня 2026 року
м. Харків
справа № 644/9817/23
провадження № 22-ц/818/1009/26
Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді: Тичкової О.Ю.,
суддів: Маміної О.В., Мальованого Ю.М.,
за участю секретаря судового засідання: Риндіч О.Б.
сторони справи:
позивач – ОСОБА_1 
відповідачі – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 що діє від імені і в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харків апеляційну скаргу Зарицької Катерини Юріївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Харкова від 02 вересня 2025 року ухвалене складі судді Бабенко Ю.П.,
ВСТАНОВИВ:
В грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто день смерті ОСОБА_6 .
В обґрунтування позову посилається на те, що позивач і ОСОБА_6 проживали однією сім`єю, мали спільний бюджет, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, мешкали в одному будинку, сумісно вели домашнє господарство та доглядали один за одним, разом відпочивали, мали взаємні права та обов`язки по відношенню один до одного. Вони вважали себе подружжям, між ними були стійкі сімейні відносини. Разом вони придбали нерухомість, в рівних частинах по 13/100 частин будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Вони разом проживали в цьому будинку, налаштувавши побут, проводячи ремонтні та побутові роботи разом та разом здійснюючи всі витрати для утримання житла. Між ними не було жодних таємниць чи секретів, оригінали документів знаходяться у позивача. Організацією процедури поховання також займалась позивач. Враховуючи вимоги сімейного законодавства вважає доведеною вимогу про встановлення факту. Зазначає що встановлення факту необхідне для спадкування після смерті ОСОБА_6 .
Рішенням Індустріального районного суду м. Харкова від 02 вересня 2025 року у задоволені позовних вимог відмовлено.
Рішення мотивовано тим, що із поданих позивачем до суду доказів суд вважає недоведеним факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 . Суд враховує і те, що до 01.10.2004 року позивач перебувала в іншому шлюбі. Крім того позовна вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 2004 року по 13.09.2023 року, не є вимогою про встановлення факту, що має юридичне значення, виходячи із зазначеної представником позивача мети встановлення цього факту, а тому це є підставою для відмови в задоволенні позовної вимоги про встановлення цього факту.
Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_7 яка діє в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції неповно дослідив наявні в матеріалах докази що призвело до помилкового висновку щодо недоведеності факту проживання однією сім`єю позивача та ОСОБА_6 . Апелянт зазначає що позивачем надано до суду належні та допустимі докази на встановлення вказаних обставин, зокрема спільні фотографії, показання свідків та заяви відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_2 які є рідними синами покійного та повністю підтримують позовні вимоги. Судом першої інстанції сформовано висновок, про недоведеність факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу однак вказане твердження повністю суперечить дійсним матеріалам справи.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Зазначеним вимогам оскаржуване рішення суду не відповідає в повній мірі.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в смт.Високий Харківського району Харківської області, що підтверджується копією свідоцтва про його смерть.
Згідно копій свідоцтв про розірвання шлюбу, ОСОБА_6 розірвав шлюб з ОСОБА_8 20.04.1988 року, а 06.03.2002 року розірвав шлюб з ОСОБА_9 .
19.12.2001 року ОСОБА_6 і ОСОБА_10 купили у ОСОБА_11 в рівних частинах 13/100 частин житлового будинку у АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу.
ОСОБА_10 і ОСОБА_12 перебували у шлюбі з 23.01.1988 року, після укладення шлюбу ОСОБА_13 змінила прізвище на ОСОБА_14 . ОСОБА_12 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Харкові, що підтверджується копією свідоцтва.
Згідно копій паспортів, наданих представником позивача, позивач і ОСОБА_6 були зареєстровані за різними адресами. Згідно копії домової книги, ОСОБА_6 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 03.10.2001 року. Згідно довідки від 17.01.2024 року, позивач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
21.09.2023 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чижовою Н.А. було зареєстровано спадкову справу після смерті ОСОБА_6 .
Згідно копії спадкової справи, з заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 до приватного нотаріуса Чижової Н.А. звернулися: 21.09.2023 року звернулася позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 звернулися сини померлого - відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_2 ; 22.12.2023 року звернулася ОСОБА_4 , що діє від імені і в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_5 . Заповіти, спадкові договори відсутні.
Представником позивача на обґрунтування позовних вимог було надано копії паспортів, свідоцтв про смерть, витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі, довідки нотаріуса, довідки про місце смерті, товарного чеку, свідоцтва про шлюб, свідоцтв про розірвання шлюбу, договору купівлі-продажу від 19.12.2001 року, домової книги, фотографії. Крім того, на підтвердження вказаних в позові обставин за клопотанням представника позивача в судовому засіданні було допитано свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 . Від допиту інших свідків представник позивача відмовилась.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
За змістом статей 3, 15, 16 ЦК України правовою підставою для звернення до суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.
Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові.
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі №638/2304/17.
Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права, особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі його порушення, невизнання чи оспорювання.
Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, слід виходити із його ефективності і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення – гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19) та багатьох інших.
Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19, пункт 63), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.13), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19, пункт 98).
Вирішуючи спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити.
Таким чином, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права та забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.
Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, в разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.
Якщо під час розгляду справи в порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.
Тобто визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.
Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.
Отже, вимога позивача про встановлення факту, що має юридичне значення у позовному провадженні має бути взаємопов`язаною з вимогою про право цивільне для їх вирішення в одній справі.
Встановлення юридичного факту в позовному провадженні без вирішення спору по суті є неможливим.
Даний висновок узгоджується із правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року по справі №464/1107/21.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачка звернулась до суду лише з позовом про встановлення факту перебування у фактичних шлюбних відносинах зі спадкодавцем та жодних вимог матеріального характеру до відповідачів не пред`явила, хоча як на підставу звернення до суду позивач вказує що встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу їй необхідно саме для отримання спадкового майна після смерті ОСОБА_6 .
Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно з частинами першою, другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Спадкування за заповітом є пріоритетним по відношенню до спадкування за законом. Пріоритетність полягає у тому, що за умови якщо спадкодавець склав заповіт на все своє майно, то спадкування за законом не відбувається, а спадщину можуть набути виключно особи визначені заповітом.
Заповіт – це особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт надається виключно особі з повною цивільною дієздатністю.
Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
Відповідно до змісту статті 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом право на спадкування одержують спадкоємці за законом.
Кожна черга спадкоємців отримує спадщину у випадку відсутності осіб попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття (ст. 1258 ЦК України).
Статтями 1261-1265 ЦК України визначено 5 черг спадкування за законом.
Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Відповідно до частини другої статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями цієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
Як вбачається із копії матеріалів спадкової справи , з заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 до приватного нотаріуса Чижової Н.А. звернулися: 21.09.2023 року звернулася позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 звернулися сини померлого - відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_2 ; 22.12.2023 року звернулася ОСОБА_4 , що діє від імені і в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_5 . Заповіти, спадкові договори відсутні.
Колегія суддів зазначає що проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України.
Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.
Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети – ні.
Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.
Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що оскільки матеріалами справи підтверджується що після смерті ОСОБА_6 із заявами про прийняття спадщини крім позивача звернулись ще й інші спадкоємці які належать до 1 черги спадкування то вданому випадку виникає спір щодо майнових прав на спадкове майно та оскільки позивачем не заявлено вимог щодо зміни черговості для спадкування разом із спадкоємцями першої черги за законом або усунення від спадкування інших спадкоємців, судова колегія приходить до висновку що встановлення такого факту як проживання однією сім`єю в даному випадку не породжує юридичних наслідків для позивача.
Подібний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 30 травня 2019 року в справі № 346/1178/17 (провадження № 61-48393св18).
Таким чином, суд вважає, що позивачем невірно обрано спосіб захисту своїх прав, оскільки встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в даному випадку не може бути самостійною вимогою, а є однією з обставин, що встановлюється при розгляді спорів щодо майнових прав спадкоємців наприклад щодо заміни черговості спадкування.
Даних про існування між відповідачами відповідного спору позовна заява та матеріали справи не містять. 
Відповідно до п.2,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки судом першої інстанції було зроблено вірний висновок щодо відмови у задоволені позовних вимог, проте помилково визначено саме підстави відмови, то судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду зміні, у задоволенні позовних вимог належить відмовити з підстав викладених у цій постанові.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Індустріального районного суду м. Харкова від 02 вересня 2025 року – змінити.
Викласти мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий         О.Ю.Тичкова

Судді          О.В.Маміна

Ю.М.Мальований