Дата документу  Справа № 334/2187/26 

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 334/2187/26 Головуючий в 1 інстанції Гнатюк О.М. 
Провадження № 33/807/811/26 Доповідач у 2-й інстанції – Солодовніков Р.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2026 року     м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Солодовніков Р.С., ознайомившись з матеріалами справи за апеляційною скаргою адвоката Лисого Владислава Васильовича, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 (далі – апелянт), на постанову судді Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 15 квітня 2026 року, - 

ВСТАНОВИВ:
1. Зміст постанови суду першої інстанції.
Постановою судді Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 15 квітня 2026 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 48000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на 5 років без оплатного вилучення транспортного засобу, стягнуто судовий збір. 
Так,  ОСОБА_1 02.03.2026 о 00-19 год. у м. Запоріжжя, по проспекту Соборному, 216 керував транспортним засобом Skoda Octavia, державний номер НОМЕР_1 , не маючи права керування транспортним засобом, будучи притягнутим протягом року до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 126 КУпАП.
2. Доводи апеляційної скарги.
Захисник апелянта просить поновити пропущений строк на апеляційне оскарження постанови, оскаржену постанову скасувати та постановити нову, якою провадження у справі закрити. 
3. Апеляційна скарга підлягає поверненню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. 
Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
При цьому підставою для поновлення строку є поважні причини його пропуску, якими є лише ті обставини, що були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.
Клопотання про поновлення строку захисник обґрунтовує тим, що оскаржувану постанову Дніпровського районного суду м. Запоріжжя винесено 15 квітня 2026 року. Подати вчасно апеляційну скаргу не було можливості по причині постійних повітряних атак армії РФ, внаслідок чого виникають перебої зв`язку. Окрім того, з міркувань безпеки, тривалий час необхідно знаходитись в укритті. Отже вважає, що строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, ним пропущений з поважних причин.
Проте зазначені доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження не вказують на наявність підстав для його задоволення.
Поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження судового рішення є механізмом забезпечення певної гнучкості та пропорційності при вирішенні питання про допуск скаржника до апеляційного судового розгляду.
З аналізу практики Європейського суду з прав людини вбачається, що поновлення строку на оскарження судового рішення може бути обґрунтованим та вважається співвідносним та виправданим стосовно неповного забезпечення принципу правової визначеності, зазвичай, якщо: недотримання строків було зумовлене діями (бездіяльністю) суду попередньої інстанції, зокрема, особі не надіслано судове рішення або копію повного тексту рішення суду попередньої інстанції (справа «Мушта проти України»); відновлення строку необхідне для виправлення фундаментальних недоліків або помилок правосуддя (виправлення серйозних судових помилок) (справи «Безруков проти Росії», «Брумареску проти Румунії»).
Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні у справі «Мельник проти України», норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час, такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження і перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. (Рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року).
Суддею апеляційного суду встановлено, що ОСОБА_1 був повідомлений про розгляд справи шляхом вручення судової повістки (а.с. 15) та за допомогою SMS-повідомлення (а.с. 28). Захисником Лисим В.В. 15.04.2026 до суду була подана заява про розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 та його захисника (а.с. 26). Тобто, і Нікітін Г.М., і його захисник були обізнані про час і місце розгляду справи. 
За інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень оскаржувана постанова від 15.04.2026 була надіслана судом 21.04.2026, забезпечено надання загального доступу 22.04.2026.
Копія постанови отримана захисником Лисим В.В. 21.04.2026, що підтверджується відповідною довідкою про доставку електронного документа (а.с. 32), тобто в межах строку на апеляційне оскарження. Однак, з апеляційною скаргою до апеляційної інстанції звернувся лише 07 травня 2026 року, а саме через 22 дні з дня винесення постанови.
Виходячи з викладеного, суддя апеляційного суду вважає, що адвокат Лисий В.В. з урахуванням його участі в розгляді справи та отримання постанови 21 квітня 2026 року, мав об`єктивну можливість подати апеляційну скаргу в межах строку на апеляційне оскарження. Однак, вказаним правом не скористався.
Щодо поважності причин для поновлення строку апеляційний суд зазначає таке.
Велика Палата Верховного Суду у постанові по справі №990/102/25 нагадала, що питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням наведених доводів. Адже сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для цього.
До того ж, на думку Великої Палати Верховного Суду, повітряні тривоги не можуть розглядатися як основна та поважна причина для поновлення строку звернення до суду, оскільки вони не мають постійного, безперервного характеру та не свідчать про фактичну неможливість подання скарги протягом усього строку, встановленого процесуальним законом.
Отже повітряні атаки армії РФ, перебої зі зв`язком, необхідність знаходитись в укритті тривалий час не можуть розглядатися як основна та поважна причина для поновлення строку звернення до суду, оскільки вони не мали постійного, безперервного характеру та не свідчать про фактичну неможливість подання апеляційної скарги протягом усього строку, встановленого процесуальним законом.
Зазначені обставини не перешкоджали захиснику особисто здійснювати захист інтересів ОСОБА_1 , готувати та подавати до суду процесуальні документи протягом усього часу розгляду справи судом першої інстанції з 11.03.2026 по 15.04.2026, зокрема: подання через систему «Електронний суд» заяви про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді від 03.04.2026, заяви про закриття провадження у справі від 10.04.2026, заяви про розгляд справи за відсутності особи, яка бере участь у справі від 14.04.2026.
Отже, наведені ініціатором відповідного клопотання причини пропуску строку на апеляційне оскарження, з урахуванням тривалості пропущеного строку на апеляційне оскарження, не перебувають у площині поважних причин, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто такі, що не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами, труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до апеляційної інстанції у строк, визначений законом і такі обставини мають бути підтверджені скаржником.
4. Висновки.
Таким чином, наявність суттєвих перешкод у своєчасній реалізації захисником Лисим В.В. прав на апеляційне оскарження судового рішення, строк якого згідно ст. 294 КУпАП обчислюється з дня винесення постанови, апелянтом не наведені і апеляційним судом не встановлені, що у своїй сукупності засвідчує відсутність поважних причин пропуску строку на оскарження.
З урахуванням вказаного, суддя апеляційного суду вважає за необхідне відмовити у поновленні пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови судді Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 15 квітня 2026 року.
Оскільки у поновлені строку відмовлено, апеляційна скарга, у відповідності до вимог ст. 294 КУпАП, повертається особі, яка її подала.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя апеляційного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити адвокату Лисому Владиславу Васильовичу, який діє від імені та в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 15 квітня 2026 року, апеляційну скаргу повернути особі, яка її подала.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького 
апеляційного суду          Р.С. Солодовніков