ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2026 м.Дніпро Справа №908/3806/25
Центральний апеляційний господарський суд у складі:
головуючого судді Левшиної Г.В. (доповідач)
суддів: Андрейчука Л.В., Демчини Т.Ю.
секретар судового засідання: Гетьманенко С.М.
за участю представників сторін:
від позивача (скаржника): Павловська Д.С.
від відповідача: Капуста А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги  Державного підприємства Міністерства оборони України «Агенція оборонних закупівель»
на рішення Господарського суду Запорізької області від 23.03.2026 (суддя Проскуряков К.В., повний текст рішення складено 02.04.2026) у справі №908/3806/25
за позовом Державного підприємства Міністерства оборони України «Агенція оборонних закупівель» 
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «МІК»
про стягнення 13750939,80 грн
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст обставин справи та оскаржуваного судового рішення.
Державне підприємство Міністерства оборони України «Державний оператор тилу» звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «МІК» про стягнення 13750939,80 грн., з яких: пеня – 11642497,80 грн, штраф – 2108442,00 грн.
В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на порушення відповідачем строків поставки товару згідно п. 8.2. Договору про закупівлю №81/03-24-РМ від 18.03.2024, що стало підставою для нарахування пені у розмірі 0,5% від ціни товару за кожен день прострочення та штрафу у розмірі 7% від ціни товару за прострочення понад 30 календарних днів.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 04.02.2026 задоволено заяву Державного підприємства Міністерства оборони України «Агенція оборонних закупівель» про заміну сторони її правонаступником; замінено сторону у справі №908/3806/25, а саме позивача — Державне підприємство Міністерства оборони України «Державний оператор тилу» (код ЄДРПОУ 44830311) його правонаступником — Державним підприємством Міністерства оборони України «Агенція оборонних закупівель» (код ЄДРПОУ 44725823).
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 23.03.2026 у справі №908/3806/25 позовні вимоги задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь позивача пеню в розмірі 2328499,56 грн, штраф у розмірі 421688,40 грн, витрати зі сплати судового збору у сумі 165011,28 грн.
Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що факт порушення відповідачем строків поставки товару за Договором є встановленим та визнаним сторонами. Суд підтвердив правильність нарахування позивачем пені в сумі 11642497,80 грн та штрафу у сумі 2108442,00 грн відповідно до п. 8.2 Договору. Водночас розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для застосування положень частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України та зменшив розмір пені та штрафу на 80% від заявленого розміру.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Державне підприємство Міністерства оборони України «Агенція оборонних закупівель» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 23.03.2026 у справі №908/3806/25 в частині відмови у задоволенні суми штрафних санкцій у розмірі 11000751,84 грн та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, стягнувши з ТОВ «МІК» штрафні санкції у загальній сумі 13750939,80 грн, з яких: пеня – 11642497,80 грн, штраф – 2108442,00 грн.
В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неправильно застосовано положення статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України до спірних правовідносин без урахування предмета спору, характеру договірних зобов`язань, статусу сторін, фактичних обставин справи та письмових доказів, що призвело до безпідставного зменшення розміру належної до стягнення неустойки на 80 відсотків.
На думку апелянта, таке зменшення розміру неустойки фактично призвело до суттєвого нівелювання відповідальності відповідача за порушення строків поставки товару оборонного призначення та суперечить правовій природі неустойки і її функції як способу забезпечення належного виконання зобов`язання.
Окремо скаржник акцентує увагу на тому що, спірний договір було укладено вже після введення воєнного стану в Україні, тому відповідач мав об`єктивну можливість передбачити всі ризики здійснення господарської діяльності у відповідних умовах та забезпечити належну організацію виконання договірних зобов`язань. Натомість заявлені постачальником під час розгляду справи посилання на пошкодження складу третьої особи жодним чином не доводять, що такі обставини об`єктивно унеможливлювали виконання його конкретних договірних зобов`язань перед позивачем.

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу.
07.05.2026 через підсистему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому останній заперечує проти вимог апеляційної скарги, просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення - без змін. 
Так, представник ТОВ «МІК» зауважив про те, що товар фактично був поставлений відповідачем у повному обсязі та прийнятий позивачем без зауважень, що свідчить про те, що постачальник вжив всіх можливих заходів для виконання зобов`язання. Натомість позивач не надав ані доказів понесення збитків, ані доказів завдання безпосередньої шкоди обороноздатності держави внаслідок прострочення відповідачем поставки товару за договором. 
Крім того, відповідач вкотре наголосив на тому, що порушення строку виконання зобов`язання було спричинене обставинами непереборної сили, а саме знищенням складу постачальника внаслідок ракетного обстрілу 08.04.2024, що підтверджується в тому числі сертифікатом Київської обласної торгово-промислової палати №3200-24-1516 від 08.08.2024.

Рух справи в суді апеляційної інстанції. 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.04.2026 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Левшиної Г.В. (доповідач), суддів: Андрейчука Л.В., Демчини Т.Ю.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 27.04.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства Міністерства оборони України «Агенція оборонних закупівель» на рішення Господарського суду Запорізької області від 23.03.2026 у справі №908/3806/25; розгляд апеляційної скарги призначено на 16.06.2026 о 14:00 год.
15.06.2026 через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із участю адвоката в іншому судовому засіданні, призначеному на таку ж дату та час, що і справа №908/3806/25.
В засідання суду 16.06.2026 о 14.00 год в режимі відеоконференції з`явились представники скаржника та відповідача. При цьому, за змістом наданого відповідачем клопотання про відкладення судового засідання, представник останнього мав у той самий час засідання, призначене у Верховному Суді. За таких обставин, представник відповідача від`єднався від судового засідання у даній справі, а судом було запропоновано позивачеві проведення судового засідання 16.06.2026 о 15.40 год. (враховуючи заплановану відпустку головуючого судді у даній справі та відсутність обгрунтованих підстав для відкладення судового засідання на іншу дату). Представник позивача проти пропозиції суду не заперечив, відповідача було повідомлено. У судове засідання після перерви з`явилися представники обох сторін.
У судовому засіданні 16.06.2026 колегією суддів оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.
Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, 18.03.2024 між Державним підприємством Міністерства оборони України «Державний оператор тилу», правонаступником якого є Державне підприємство Міністерства оборони України «Агенція оборонних закупівель», (Замовник, Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «МІК» (Постачальник, Відповідач) укладено державний контракт (Договір) про закупівлю №81/03-24-РМ (далі – Договір).
Відповідно до п. 1.1 Договору, Постачальник зобов`язується поставити Замовнику Кепі бойове (кашкет польовий) з тканини тип 4, клас 7, Кепі бойове (кашкет польовий) з тканини тип 4, клас 13 (18440000-5 – Капелюхи та головні убори) (далі за текстом - Товар), найменування, перелік, характеристики, обсяг, код згідно з національним класифікатором ДК яких визначені в Специфікації (Додаток №1) (номер оголошення про проведення закупівлі, присвоєний електронною системою закупівель – ID: UA-2024-02-14-012897-a), а Замовник - прийняти та оплатити Товар в порядку та на умовах, визначених цим Договором.
Пунктом 1.2 Договору передбачено, що Отримувачами Товару за Договором є Об`єднані центри забезпечення Міністерства оборони України, до яких здійснюється постачання Товару (далі - Отримувач) для задоволення нагальних потреб функціонування держави, забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів країни.
Відповідно до пунктів 4.1 та 4.1.1 Договору, Постачальник зобов`язаний здійснити поставку Товару за цим Договором не пізніше строку, визначеного у Специфікації (Додаток №1), але у будь-якому випадку в строк, визначений Замовником у заявці на поставку, складеній Замовником за формою, визначеною у Додатку №2 до цього Договору (далі - заявка на поставку Товару). Вказані у Специфікації (Додаток №1) або заявках на поставку Товару строки поставки Товару можуть бути змінені за зверненням Замовника, але у будь-якому випадку - за погодженням Сторін.
Згідно п. п. 1 та 5 Специфікації (Додаток №1 до Договору) Постачальник взяв на себе зобов`язання здійснити поставку Товару у кількості 203 000 штук за ціною за одиницю з ПДВ 177,18 грн. в строк до 31.03.2024.
Додатковою угодою №1 до Договору від 29.03.2024, до пункту 5 Специфікації (Додаток № 1 до Договору) внесено зміни, та подовжено строки поставки Товару у загальній кількості 203 000 штук до 30.04.2024.
Заявка на поставку Товару подається Замовником Постачальнику засобами електронної пошти у порядку, визначеному цим Договором, не менш ніж за 10 (десять) календарних днів до дати поставки, визначеної у Специфікації (Додаток № 1) або в заявках на поставку Товару (пункт 4.3 Договору).
Відповідно до п. 4.3 Договору, 19.03.2024 Замовником на адресу Постачальника було направлено Заявку на поставку №R000138, де зазначено Отримувачів Товару і відповідну кількість Товару та строки, що відповідають пунктам 1 та 5 Специфікації (Додаток №1 до Договору).
Після укладення Сторонами Додаткової угоди №1 до Договору, 29.03.2024 Замовником було направлено оновлену заявку на поставку №R000138 із зазначенням Отримувачів Товару і відповідної кількості Товару, яку погоджено поставити до 30.04.2024 включно, а саме:
1. Кепі бойове (кашкет польовий) з тканини тип 4, клас 7, до Отримувача – військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), у кількості 80000 штук;
2. Кепі бойове (кашкет польовий) з тканини тип 4, клас 7, до Отримувача – військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ), у кількості 33000 штук.
3. Кепі бойове (кашкет польовий) з тканини тип 4, клас 7, до Отримувача – військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_2 ), у кількості 60000 штук.
4. Кепі бойове (кашкет польовий) з тканини тип 4, клас 7, до Отримувача – військової частини НОМЕР_4 ( АДРЕСА_3 ), у кількості 27000 штук.
5. Кепі бойове (кашкет польовий) з тканини тип 4, клас 13, до Отримувача – військової частини НОМЕР_4 ( АДРЕСА_3 ), у кількості 3000 штук.
Матеріалами справи підтверджується, що Відповідач (Постачальник) не виконав взяті на себе зобов`язання належним чином, та порушив строки виконання поставки, що підтверджується Актами приймання Товару, а саме:
1. товар у кількості 80000 штук до військової частини НОМЕР_1 поставлено 19.07.2024 року, що підтверджується Актом приймання Товару №718;
2. товар у кількості 3000 штук до військової частини НОМЕР_4 поставлено 29.06.2024 року, що підтверджується Актом приймання Товару №150;
3. товар у кількості 27000 штук до військової частини НОМЕР_4 поставлено 15.07.2024 року, що підтверджується Актом приймання Товару №169;
4. товар у кількості 60000 штук до військової частини НОМЕР_3 поставлено 17.07.2024 року, що підтверджується Актом приймання Товару №369;
Відповідно до пункту 8.1 Договору, у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань, що виникають з цього Договору, Сторони несуть відповідальність, передбачену цим Договором та чинним законодавством України.
Згідно п. 8.2 Договору, у разі порушення строку поставки, не передачу (несвоєчасну передачу, повернення з підстав, встановлених цим Договором) Товару, Постачальник сплачує Замовнику пеню у розмірі 0,5 (нуль цілих п`ять десятих) відсотка від ціни Товару, строк поставки якого порушено, за кожний день прострочення або ціни не переданого (несвоєчасно переданого, повернутого) Товару, за кожний день затримки передачі. Пеня нараховується протягом строку порушення виконання зобов`язань за Договором за кожен повний день прострочення виконання таких зобов`язань. За порушення строку поставки Товару понад 30 (тридцять) календарних днів додатково сплачується штраф у розмірі 7 (сім) відсотків від ціни Товару, строк поставки якого порушено. При цьому, відібрані зразки партії Товару для проведення лабораторних випробувань не вважаються непоставленими (неприйнятими).
Відповідно до п. 8.4 Договору у разі застосування пені/штрафу Постачальник зобов`язаний сплатити суму пені/штрафу протягом 30 (тридцяти) банківських днів від дати направлення Замовником письмового повідомлення Постачальнику.
У зв`язку з неналежним виконанням Постачальником покладених на нього зобов`язань, Замовником нараховано штрафні санкції відповідно до умов пункту 8.2 Договору та 20.11.2024 року направлено претензію щодо сплати неустойки в сумі 13750939,80 грн за вих. №2165/06/1526-2024 від 20.11.2024.
Оскільки, претензію направлено 20.11.2024, то у відповідності до п. 8.4 Договору Постачальник мав строк на добровільну сплату штрафних санкцій в строк до 20.12.2024 року, однак відповіді на претензію не надав, нараховані суми не сплатив, а тому позивач просив стягнути з відповідача штрафні санкції у розмірі 13750939,80 грн в судовому порядку.
Як вбачається із відзиву на позовну заяву, постачальником визнається як факт укладення договору №81/03-24-РМ від 18.03.2024, так і факт поставки товару з порушенням обумовлених строків поставки.
За наслідками розгляду позову Господарським судом Запорізької області прийнято оскаржуване рішення про часткове задоволення заявлених позовних вимог.

Оцінка апеляційним господарським судом аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.
Відповідно до частин 1-4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України апеляційний суд переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та/або відзиві на неї. При цьому апеляційний суд не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги лише у випадках, передбачених частиною четвертою статті 269 Господарського процесуального кодексу України, зокрема якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Так, статтями 11, 629 Цивільного кодексу України встановлено, що підставою виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договір. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
За змістом ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У відповідності із статтею 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
З матеріалів справи вбачається, що укладений сторонами Договір про закупівлю №81/03-24-РМ від 18.03.2024 за своєю правовою природою є договором поставки, який містить усі істотні умови для договорів такого виду, не визнаний судом недійсним та не розірваний сторонами. Договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками юридичних осіб.
За умовами укладеного між сторонами договору (пункт 8.2), у випадку порушення строків поставки товарів або недопоставку товарів постачальник сплачує замовнику пеню в розмірі 0,5 відсотка вартості товарів, поставку яких прострочено та/або недопоставлено, за кожний день такого прострочення, а за прострочення поставки товарів понад тридцять днів постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 7 відсотків вартості товарів, поставку яких прострочено.
Стаття 611 Цивільного кодексу України визначає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.
Матеріалами справи підтверджується та відповідачем не оспорюється, що обумовлений договором товар було поставлено замовнику з порушенням строків, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для нарахування відповідачу пені та штрафу. 
Ключовим доводом апеляційної скарги позивача виступають обставини, пов`язані із зменшенням місцевим господарським судом розміру штрафних санкцій на 80%.
Так, під час розгляду справи судом першої інстанції відповідач просив суд зменшити заявлену до стягнення неустойку. В обґрунтування заявленої позиції послався на те, що прострочення постачання товару було обумовлене наявністю об`єктивних причин на підтвердження чого надав сертифікат, виданий Київською обласною ТПП сертифікат №3200-24-1516 від 08.08.2024, яким засвідчено форс-мажорнi обставини (обставини непереборної сили): військова агресія російської федерацiї проти України, яка стала пiдставою для введення воєнного стану, вiйськові дiї, paкeтні обстрiли, 1 ракетний удар 08.04.2024 по територiї ТОВ "IНТЕРГЛАС" у м. Запорiжжя, внаслiдок якого було знищено будiвлю та товарно-матерiальнi цiнностi, що належали ТОВ «МІК» та зберiгались у зруйнованiй будiвлi.
Також відповідач зазначив, що позивач не зазнав ніяких збитків або шкоди у зв`язку із незначним простроченням поставки по Договору, стягнення з постачальника такої надмірної неустойки було б ефективніше спрямувати на розвиток діяльності постачальника, а не на збагачення замовника. Просив звернути увагу на незадовільний фінансовий стан ТОВ «МІК», значну втрату майна, запроваджені графіки обмеження електропостачання, а також велику кількість повітряних тривог на території провадження товариством господарської діяльності. 
Згідно з ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Відповідно до положень ст. 3, ч. 3 ст. 509 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами, на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами, є добросовісність, розумність і справедливість.
Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.
Верховний Суд неодноразово наголошував у своїх постановах, що визначення конкретного розміру, на який зменшуються належні до сплати штрафні санкції, належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені ст. 551 ЦК України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність), має забезпечити баланс інтересів сторін та з дотриманням правил статті 86 ГПК України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії / бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обстави справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20.10.2021 у справі №910/8396/20, від 08.10.2020 у справі №904/5645/19; від 14.04.2021 у справі №922/1716/20, від 05.03.2019 у справі №923/536/18; від 10.04.2019 у справі №905/1005/18; від 06.09.2019 у справі у справі №914/2252/18; від 30.09.2019 у справі №905/1742/18).
Також Верховний Суд у справі №911/2269/22 зазначив, що висновок про індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, виключає формування єдиних (для вирішення спорів про стягнення неустойки) критеріїв та алгоритму визначення підстав для зменшення розміру неустойки та критеріїв для встановлення розміру.
Розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90 %, 70 % чи 50 %), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частини 3 статті 551 ЦК України, тобто у межах судового розсуду.
Отже, індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, свідчить про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено. Наведене водночас вимагає, щоб розмір неустойки відповідав принципам верховенства права.
Подібні висновки викладено об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 19.01.2024 у справі №911/2269/22, Великою Палатою Верховного Суду від 16.10.2024 у справі №911/952/22.
Проаналізувавши матеріали справи та доводи відповідача, суд першої інстанції зауважив, що зменшення загального розміру неустойки на 90%, тобто до 10% від заявленої до стягнення суми, не відповідатиме принципу справедливості, оскільки порушення зобов`язання з поставки товару тривало понад 2 місяці, що може призвести до порушення балансу інтересів сторін та не стимулюватиме відповідача в подальшому до вчасного виконання своїх зобов`язань за іншими договорами. 
Одночасно, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для зменшення неустойки: пені - до 2328499,56 грн, штрафу – до 421688,40 грн, що складає 20% від заявлених позивачем до стягнення з відповідача сум. 
Колегія суддів зауважує, що стягнення з відповідача пені та штрафу є саме мірою відповідальності останнього за порушення, а не способом збагачення іншої сторони, а стягнутий оскаржуваним рішенням розмір неустойки є справедливим у відношенні до обох сторін договору та є стимулом для відповідача не здійснювати в подальшому порушень договірних зобов`язань (превентивна функція неустойки), а для позивача - достатнім для компенсування його очікувань від належного виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань.
Натомість, як справедливо відмітив суд першої інстанції, стягнення штрафних санкцій в сумі 13750939,80 грн, що становить 45,65% вартості простроченого зобов`язання, є неспівмірним з тяжкістю допущеного порушення за договором та наслідками такого порушення. Поставка товару була здійснена відповідачем у повному обсязі, товар було прийнято замовником без жодних претензій щодо якості продукції. Позивач не поніс жодних незворотних негативних наслідків через порушення відповідачем строку поставки товару. Так само позивачем не було представлено суду і доказів завдання безпосередньої шкоди обороноздатності держави внаслідок прострочення поставки відповідачем «Кепi бойового (кашкет польовий)».
Таким чином, покладення на відповідача штрафних санкцій у заявленому до стягнення розмірі у даному випадку набуває ознак каральної функції та розцінюється судом як надмірний тягар для суб`єкта господарської діяльності, який здійснює свою діяльність під час дії воєнного стану, в тому числі співпрацює задля виконання завдань забезпечення обороноздатності держави України.
Щодо погодження сторонами у договорі саме визначених ним санкцій, апеляційний суд зазначає, що застосування господарських санкцій з огляду на їх закріплення у договорі сторонами не повинно мати своєю метою ускладнення подальшої діяльності товариства, а має відповідати не лише принципу свободи договору, а й принципам справедливості, добросовісності та розумності. Право на зменшення штрафу спрямоване на захист слабшої сторони договору, яка в силу зацікавленості в укладенні договору, монопольного становища контрагента на ринку, відсутності часу чи інших причин не має можливості оскаржити включення в договір завищених санкцій.
Незважаючи на ті обставини, що договір укладено між сторонами в період воєнного стану, це саме по собі не виключає ризик виникнення додаткових ускладнюючих обставин під час його виконання, які виходять за межі звичайних умов господарювання.
Згідно з Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 № 376 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 березня 2025 року за № 380/43786, Запорізька міська територіальна громада Запорізького району Запорізької області (територія місцезнаходження відповідача) віднесена до територій можливих бойових дій (дата виникнення можливих бойових дій: 01.01.2023; дата закінчення можливих бойових дій: не зазначена) (підпункт 1.3 пункту 1 підрозділу І Переліку).
За період з 15.03.2024 по 30.08.2024 в Запоріжжі (за місцем знаходження виробничих потужностей відповідача) було 937 повітряних тривог загальною тривалістю понад 1022,4 години; 51 повідомлення арт.обстрілу, 44 повідомлень про вибухи. Дані обставини підтверджуються інформацією із сайту Статистики повітряних тривог (https://air-alarms.in.ua).
08.04.2024 внаслідок ракетного обстрілу було знищено товарно-матеріальні цінності ТОВ «MIK». При цьому відповідач не просто послався на загальновідомий факт масованого ракетного обстрілу, який відбувся 08.04.2024 о 12:20 год. у прифронтовому місті Запоріжжі, а і надав певні докази його впливу саме на господарську діяльність відповідача. Зокрема, суду були представлені сертифікат Київської обласної торгово-промислової палати №3200-24-1516 від 08.08.2024, а також договір оренди частини нежилого приміщення №020104 від 02.01.2024, зі змісту якого вбачається, що відповідач орендував знищене ракетним обстрілом приміщення у ТОВ «ІНТЕРГЛАС» з метою складування власних товарно-матеріальних цінностей.
Оскільки скаржником не було представлено жодних доказів того, що виробництво спірного товару та його поставка здійснювалися з інших виробничих потужностей ТОВ «МІК», то, на думку апеляційного суду, наведені вище обставини в сукупності і є тими самими непереборними об`єктивними обставинами, що вплинули на своєчасність виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором про закупівлю №81/03-24-РМ від 18.03.2024. 
Посилання апелянта на оборонний характер предмета закупівлі договору як на підставу для неможливості зменшення розміру штрафних санкцій також розцінюються апеляційним судом як необґрунтовані та помилкові. Наразі чинні законодавчі положення не встановлюють жодних імперативних заборон на застосування права зменшення неустойки залежно від предмета договору. Сам факт, що закупівля стосується товарів оборонного призначення, не змінює загальних принципів співмірності відповідальності та не виключає можливості судового коригування розміру санкцій з урахуванням конкретних обставин справи. 
З огляду на встановлені вище обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зменшення пені та штрафу на 80% забезпечує справедливий баланс між правом позивача на компенсацію за прострочення та необхідністю збереження життєздатності вітчизняного виробника в умовах війни. Будь-яке інше співвідношення санкцій могло б призвести до невиправданої фінансової дестабілізації відповідача, що було б очевидно неспівмірним із наслідками допущеного порушення.
Підсумовуючи, апеляційний суд висновує про те, що суд першої інстанції дотримався принципу пропорційності та справедливості. Підстав для переоцінки встановлених обставин немає. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого господарського суду.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Статтею 236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Центральний апеляційний господарський суд зазначає, що аргументи були почуті, враховані апеляційним судом, при цьому судом встановлено, що оскаржуване рішення є вмотивованим, місцевим судом зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтуються його висновки, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Хаджинастасиу проти Греції»).
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, які зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 року). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Таким чином, доводи заявника апеляційної скарги про неповне з`ясування інших обставин, що мають значення для справи, а також неправильне застосування положень статті 551 Цивільного кодексу України та інших норм матеріального права не знайшли свого підтвердження.
За змістом ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, враховуючи, що місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, а також те, що доводи апелянта не є підставою для скасування рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Запорізької області від 23.03.2026 у справі №908/3806/25 слід залишити без змін.

Судові витрати.
У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за її подання відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.
Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 271, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,-
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства Міністерства оборони України «Агенція оборонних закупівель» на рішення Господарського суду Запорізької області від 23.03.2026 у справі №908/3806/25 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 23.03.2026 у справі №908/3806/25 залишити без змін.

Справу №908/3806/25 повернути до Господарського суду Запорізької області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок і строки оскарження передбачено статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.
Повну постанову складено та підписано 17.06.2026.

Головуючий суддя Г.В. Левшина 

Суддя Л.В. Андрейчук

Суддя Т.Ю. Демчина