ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"20" квітня 2026 р. Справа№ 910/8003/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Майданевича А.Г.
суддів: Коротун О.М. 
Суліма В.В. 

за участю секретаря судового засідання: Гончаренка О.С.
представників сторін: 
від позивача: Безвершенко О.О.;
від відповідача-1: Очкопляс О.В.;
від відповідача-2: Решетов В.В.;
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Київський машинобудівний завод» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Алеанда і К»
на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2026
у справі № 910/8003/25 (суддя Пукшин Л.Г.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Київський машинобудівний завод» 
до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», що діє в інтересах Львівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України»,
2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Алеанда і К»
про визнання недійним договору та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст додаткового рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 12.01.2026 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Алеанда і К" про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський машинобудівний завод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Алеанда і К" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. В іншій частині заяви відмовлено.
Задовольняючи частково заяву відповідача-2 про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначив, що з огляду на спірні правовідносини, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг підготовлених і поданих до суду позивачем документів, їх значення для вирішення спору, з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) і розумності їхнього розміру, суд дійшов висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу не є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору та складності даної справи, з урахуванням обсягу наданих послуг (п. 2 ч. 5 ст. 129 ГПК України).
За таких обставин, виходячи з критеріїв складності справи, обсягу матеріалів, кількості підготовлених документів, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для обмеження такого розміру з огляду на розумну необхідність судових витрат в даній справі та необхідність покладення на позивача витрат відповідача-2 на правову допомогу у розмірі 10 000, 00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Київський машинобудівний завод» та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим судовим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Київський машинобудівний завод», звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2026 у справі №910/8003/25 скасувати в частині задоволення заяви ТОВ «Алеанда і К» та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити повністю. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що у суду були відсутні підстави для задоволення заяви про стягнення судових витрат, оскільки, на думку апелянта, у жодній з поданих заяв до суду відповідач-2 не обґрунтовував поважності причин, які перешкодили йому подати докази щодо витрат на правничу допомогу до закінчення судових дебатів . Підписання клієнтом документів про понесення витрат на правничу допомогу після закінчення розгляду справи не є поважною причиною, яка унеможливлює здійснення даної дії до закінчення розгляду справи.
Також апелянт зазначає, що стягнутий судом розмір витрат на правничу допомогу більш ніж вдвічі перевищує сплачений позивачем судовий збір, що явно вказує на не співмірність стягнутих судом витрат на правничу допомогу.
Крім того, скаржник звертає увагу, що не надано жодних доказів сплати відповідачем-2 послуг адвокату Решетову Віктору Вікторовичу, що спростовує реальність понесених відповідачем-2 судових витрат.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Алеанда і К»

У свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, Товариство з обмеженою відповідальністю «Алеанда і К» у своєму відзиві, наданому до суду 30.01.2026, зазначає, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, оскільки викладені у ній доводи не спростовують законності висновків суду першої інстанції у частині розгляду та стягнення з позивача на користь відповідача-2 судових витрат у розмірі 10 000,00 грн.
Натомість відповідач-2 вважає, що додаткове рішення від 12.01.2026 підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в межах доводів та вимог його апеляційної скарги на дане додаткове рішення. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Алеанда і К» та узагальнення її доводів

Також, не погодившись із прийнятим судовим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Алеанда і К» звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2026 у справі №910/8003/25 скасувати та ухвалити нове, яким заяву ТОВ «Алеанда і К» про ухвалення додаткового рішення задовольнити у повному обсязі та стягнути з позивача на його користь витрати на правничу допомогу у розмірі 70 000,00 
Апелянт в апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції порушено ч.5 та ч.6 ст. 126 ГПК України, оскільки зменшено розмір судових витрат на професійну правничу допомогу ТОВ «Алеанда і К» з власної ініціативи, за відсутності клопотання позивача про зменшення розміру таких витрат.
Крім того, апелянт зауважує, що суд першої інстанції необґрунтовано зменшив розмір витрат відповідача-2 на правову допомогу з 70 000,00 грн до 10 000,00 грн, оскільки, на його думку, справа має досить високий рівень складності і представник відповідача-2 об`єктивно надав клієнту досить значний обсяг правової допомоги.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу 
Позивач своїм правом згідно з ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористався, відзив на апеляційну скаргу відповідача-2 не надав, що відповідно до ч.3 ст.263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваного додаткового рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку. 

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 29.01.2026 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Київський машинобудівний завод» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2026 у справі № 910/8003/25 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., судді Сулім В.В., Коротун О.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.02.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Київський машинобудівний завод» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2026 у справі № 910/8003/25 та призначено її до розгляду на 09.03.2026.
Згідно з протоколом передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 02.02.2026 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Алеанда і К» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2026 у справі №910/8003/25 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Сулім В.В., Коротун О.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.02.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Алеанда і К» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2026 у справі №910/8003/25. Розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Алеанда і К» та апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Київський машинобудівний завод» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2026 у справі №910/8003/25 ухвалено здійснювати в одному апеляційному провадженні. Розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Алеанда і К» призначено на 09.03.2026.
У судовому засіданні 09.03.2026 протокольною ухвалою оголошено перерву у розгляді апеляційної скарги до 06.04.2026.
Судове засідання 06.04.2026 не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Коротун О.М. у період з 23.03.2026 по 07.04.2026 на лікарняному.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2026 розгляд апеляційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю «Алеанда і К» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Київський машинобудівний завод» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2026 у справі №910/8003/25 призначено на 20.04.2026.

Позиції учасників справи

Представник позивача у судовому засіданні Північного апеляційного господарського суду 20.04.2026 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, додаткове рішення Господарського суду м. Києва від 12.01.2026 скасувати в частині задоволення заяви ТОВ «Алеанда і К» та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити повністю. Заперечував проти апеляційної скарги відповідача-2, просив відмовити у її задоволенні.
Представник відповідача-2 у судовому засіданні в режимі відеоконференції 20.04.2026 проти апеляційної скарги позивача заперечував з причин, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив відмовити у її задоволенні. У свою чергу, підтримав доводи своєї апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, додаткове рішення Господарського суду м. Києва від 12.01.2026 скасувати та ухвалити нове, яким заяву ТОВ «Алеанда і К» про ухвалення додаткового рішення задовольнити у повному обсязі та стягнути з позивача на його користь витрати на правничу допомогу у розмірі 70 000,00 
Представник відповідача-1 у судовому засіданні 20.04.2026 проти апеляційної скарги позивача заперечував, просив відмовити у її задоволенні. У свою чергу, підтримав доводи апеляційної скарги ТОВ «Алеанда і К» просив її задовольнити.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно зі статтею 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.
Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.
Враховуючи викладене, воєнний стан в Україні та обмеження спричинені цим станом, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа №910/8003/25 розглядалась протягом розумного строку.
Так, колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, дослідивши доводи апеляційних скарг, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційні скарги в межах викладених скаржниками доводів та вимог не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Товариство з обмеженою відповідальністю "Київський машинобудівний завод" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України", що діє в інтересах Львівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Алеанда і К" про визнання недійним договору та скасування рішення.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час проведення процедури закупівлі №UA-2025-04-16-002084-а (код товару ДК 021:2015:42410000-3 Підіймаймально-транспортувальне обладнання) рішенням відповідача-1, оформленого протоколом №97 від 09.05.2025, безпідставно відхилено пропозицію позивача, та, як наслідок прийнято рішення, оформлене протоколом №104 від 15.05.2025, про визнання переможцем відповідача-2, і укладено з ним відповідний договір поставки №ЛФ/100/110.2-Р-НД-310/25 від 30.05.2025. Викладене стало підставою для звернення до суду з даним про визнання протиправними та скасування даних рішень та визнання недійним договору поставки.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.12.2025 у задоволенні позову відмовлено повністю.
22.12.2025 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" Товариством з обмеженою відповідальністю "Алеанда і К" подано заяву про ухвалення додаткового рішення, у якій позивач просив стягнути на свою користь 70 000, 00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 12.01.2026 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Алеанда і К" про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський машинобудівний завод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Алеанда і К" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. В іншій частині заяви відмовлено.
Задовольняючи частково заяву відповідача-2 про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначив, що з огляду на спірні правовідносини, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг підготовлених і поданих до суду позивачем документів, їх значення для вирішення спору, з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) і розумності їхнього розміру, суд дійшов висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу не є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору та складності даної справи, з урахуванням обсягу наданих послуг (п. 2 ч. 5 ст. 129 ГПК України).
За таких обставин, виходячи з критеріїв складності справи, обсягу матеріалів, кількості підготовлених документів, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для обмеження такого розміру з огляду на розумну необхідність судових витрат в даній справі та необхідність покладення на позивача витрат відповідача-2 на правову допомогу у розмірі 10 000, 00 грн.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови 

За змістом статті 16 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Згідно із статтею 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. 
Відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається у такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 129 ГПК України).
У відзиві на позовну заяву (17.07.2025) відповідач-2 зазначив, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на правову допомогу, які він очікує понести у зв`язку із розглядом даної справи складає суму 40 000,00 грн, докази чого будуть надані суду у строк, встановлений ч.8 ст. 129 ГПК України.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.12.2025 у задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено.
22.12.2025 відповідач-2 звернувся до Господарського суду міста Києва через Електронний суд із заявою про стягнення витрат на правничу допомогу до якої додав докази на її підтвердження.
За таких обставин заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу з доказами таких витрат подана позивачем з дотримання приписів ч. 8 ст. 129 ГПК України.
При цьому, відсутність акту приймання-передачі послуг станом на дату ухвалення рішення суду першої інстанції зумовлює поважність його неподання до суду до кінця судових дебатів.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 ГПК України).
За змістом частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї ж статті суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 ГПК України).
У розумінні положень частини п`ятої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Отже, загальне правило розподілу судових витрат визначене у частині четвертій статті 129 ГПК України. Разом із тим у частині п`ятій наведеної норми визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку / дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 цієї ж статті.
Тож, зважаючи на наведені положення, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України, суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята-шоста статті 126 цього ж Кодексу).
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, визначеними частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає їх на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, у судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Такі висновки викладені, зокрема, у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та постанові Великої Палати Верховного суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, у постанові Верховного Суду від 04.03.2026 у справі № 910/1448/25.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Подібні висновки викладені у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 та у пункті 135 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справ № 922/1964/21, а саме: "не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність".
Оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено згідно з викладеними вище правовими позиціями Верховного Суду.
На підтвердження понесення витрат на правову допомогу відповідачем-2 надано до суду договір про надання правової (правничої) допомоги від 04.07.2025 (далі - договір), укладений між адвокатом Решетовим Віктором Вікторовичем (далі - адвокат) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Алеанда і К" (далі - клієнт), за умовами пункту 1.1. якого клієнт доручає, а адвокат приймає на себе надання такої правової допомоги: представництво інтересів клієнта у судах України на всіх стадіях розгляду (в першій, апеляційній та касаційній інстанціях) у справі №910/8003/25, з усіма правами, наданими законом позивачу, відповідачу, третій особі, заявнику, іншому учаснику справи в господарському процесі, справи про банкрутство, без обмеження повноважень, в тому числі, але не виключно з правом підписувати, подавати, доповнювати позовні заяви (у т.ч. зустрічні), скарги, заяви, відзиви на позовні заяви, відповіді на відзив, заперечення, будь-які інші заяви з процесуальних питань та по суті спору, брати участь в судових засіданнях, у розгляді позовних заяв, заяв та скарг; надавати усні та письмові пояснення; наводити свої доводи та міркування з усіх питань; підписувати мирові угоди; отримувати необхідні документи.
Відповідно до пункту 2.1. договору, у редакції, викладеній у додатковій угоді №1 до договору від 04.09.2025, сума гонорару є фіксованою і становить: 70 000,00 грн, що сплачується за представництво інтересів клієнта у справі № 910/8003/25 в суді першої інстанції; 70 000,00 грн, що сплачується за представництво інтересів клієнта в справі №910/8003/25 в суді апеляційної інстанції.
Згідно із пунктом 2.2. договору факт надання послуг правової допомоги належним чином підтверджується актом приймання-передачі наданих послуг. Підписання цього акту сторонами підтверджує відсутність претензій до адвоката щодо наданих послуг, які перелічені в цьому акті на момент його складання.
Клієнт зобов`язаний оплатити адвокату суму гонорару, передбаченого п. 2.1 цього договору, після остаточного вирішення справи № 910/8003/25, а саме: протягом 45 днів з моменту набрання законної сили остаточним судовим рішенням по цій спразі, а у разі касаційного оскарження - не пізніше 5 днів з дня, коли будь-якій стороні цього договору стало відомо про судове рішення Верховного Суду, яким завершено розгляд цієї справи (пункт 2.3. договору).
У разі збільшення обсягу та/або складності правової допомоги у справі № 910/8003/25 порівняно з обсягом, який сторони обґрунтовано могли передбачити на момент укладення цього договору сторони за взаємною згодою мають право збільшити розмір гонорару адвоката, передбачений п. 2.1 цього договору. При цьому, загальний розмір гонорару, з урахуванням його збільшення, за представництво інтересів клієнта: у суді першої інстанції не може перевищувати 70 000,00 грн; у суді апеляційної інстанції не може перевищувати 100 000,00 грн. Зміна розміру гонорару оформлюється шляхом підписання сторонами додаткової угоди до цього договору (пункт 2.4. договору).
За актом приймання-передачі послуг від 18.12.2025 адвокат передав, а клієнт прийняв виконання наступних послуг: підготовка та подання до Господарського суду м. Києва відзиву на позовну заяву від 17.07.2025, заперечення на відповідь на відзив від 28.07.2025, заяви про долучення доказів від 11.08.2025, клопотання про долучення доказів від 18.08.2025, відповіді на додаткові пояснення позивача від 03.09.2025 у справі №910/8003/25.
Загальна вартість послуг, наданих за актом, становить 70 000, 00 грн.
Судом встановлено, що Решетов Віктор Вікторович, є адвокатом в розумінні Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", що підтверджується інформацією, розміщеною на офіційному веб-сайті Національної асоціації адвокатів України. 
У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).
З урахуванням наведеного не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність.
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін.
Колегія суддів зазначає, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
За наявності заперечень іншої сторони суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Як було встановлено судом першої інстанції від позивача не надходило заперечень щодо заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Алеанда і К»» про ухвалення додаткового рішення.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що враховуючи предмет спору, його обґрунтування, предмет доказування, розмір витрат на правничу допомогу адвоката позивача є завищеним.
Так, колегія суддів звертає увагу, що загалом розглянута справа №910/8003/25 не потребувала дослідження та з`ясування судом великої кількості доказів, а також справа не потребувала залучення до справи інших учасників, тощо. Крім того, незважаючи на те, що представник відповідача-2 взяв участь у шести судових засіданнях у даній справі, проте, засідання 06.08.2025, 03.09.2025, 14.10.2025 згідно з протоколами судових засідань складали: 20 хв, 17 хв, 5 хв відповідно. Також представник відповідача-2 приймав участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції, що не потребувало додаткового часу для прибуття його до зали судового засідання або очікування.
Крім того, колегія суддів зауважує, що спірні правовідносини виникли між позивачем і відповідачем-1, та відповідач-2 надавав докази аналогічні доказам, які були надані відповідачем -1.
Враховуючи викладене, виходячи з встановлених обставин, характеру спірних правовідносин та обсягів матеріалів справи, реально витраченого адвокатом часу, обсяг підготовлених і поданих до суду документів, їх значення для вирішення спору, з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) і розумності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу не є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору та складності даної справи, з урахуванням обсягу наданих послуг (п. 2 ч. 5 ст. 129 ГПК України). 
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для обмеження такого розміру з огляду на розумну необхідність судових витрат в даній справі та необхідність покладення на позивача витрат відповідача на правову допомогу у розмірі 10 000, 00 грн.
Водночас, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги позивача щодо відсутності доказів сплати послуг адвоката, з огляду на таке.
Відшкодуванню підлягають витрати на правову допомогу незалежно від
того, чи їх уже фактично сплачено стороною.
Так, згідно з ч. 2 ст. 126 ГПК України для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
При цьому, Верховний Суд неодноразово зазначав, що витрати на надану
професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і
виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, постанова Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, постанова Касаційного господарського суду від 23.12.2021 у справі № 923/560/17). 
Крім того, за змістом п. 2.3 договору про правову допомогу від 04.07.2025 клієнт зобов`язаний оплатити адвокату суму гонорару після остаточного вирішення справи, тому доводи позивача, що відповідачем-2 не надано доказів сплати послуг адвокату, є безпідставними. 
Інші доводи апеляційних скарг позивача та відповідача-2, були ретельно досліджені судом та відхилені як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду щодо обґрунтованості заявленої суми. 

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).
Апелянтами не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які вони посилаються в апеляційних скаргах. Доводи апеляційних скарг ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.
Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване додаткове рішення суду прийнято у відповідності з вимогами процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.
Таким чином, апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Київський машинобудівний завод» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Алеанда і К» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2026 у справі № 910/8003/25 задоволенню не підлягає. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2026 у справі № 910/8003/25 слід залишити без змін.
Керуючись статтями 129, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1.Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Київський машинобудівний завод» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Алеанда і К» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2026 у справі № 910/8003/25 залишити без задоволення.
2. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2026 у справі № 910/8003/25 залишити без змін.
3. Судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на апелянта.
4. Матеріали справи №910/8003/25 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до статей 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 11.05.2026 у зв`язку з перебуванням судді Коротун О.М. у відрядженні з 27.04.2026 по 01.05.2026 та 03.05.2026 по 10.05.2026.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич 

Судді О.М. Коротун

В.В. Сулім