ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08.06.2026 Справа № 914/1020/26 
За позовом: Львівського міського комунального підприємства “Львівводоканал”, м. Львів,
до відповідача: Комунального підприємства «Львівське експериментальне підприємство засобів пересування і протезування», м. Львів,
про стягнення 261'419,65 грн. заборгованості.
Суддя Б. Яворський.
Справа розглядалася без виклику учасників процесу.
Відводів складу суду сторонами не заявлялося.

Суть спору. На розгляд Господарського суду Львівської області через систему «Електронний суд» Львівським міським комунальним підприємством «Львівводоканал» подано позов до Комунального підприємства «Львівське експериментальне підприємство засобів пересування і протезування» про стягнення 261'419,65 грн. заборгованості за договором №300027 на подачу води з комунального водопроводу та приймання стічних вод до каналізаційної мережі (зі змінами від 05.11.2025), з яких: 249564,16 грн основний борг, 1130,74 грн пеня, 3647,00 грн 3% річних та 7077,75 грн інфляційних втрат. 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 02.04.2026 справу № 914/1020/26 передано на розгляд судді Б. Яворському.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 07.04.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін; надано відповідачу строк на подання відзиву - протягом 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі та встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив - протягом п`яти днів з дня отримання відзиву; встановлено відповідачу строк для подання заперечень - протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив. Повідомлено сторін, що клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву. Ухвала про відкриття провадження у справі та прийняття справи до розгляду була надіслана сторонам засобами електронного зв`язку і отримана відповідачем 07.04.2026, докази про що знаходяться в матеріалах справи. 
08.06.2026 позивач подав заяву, у якій повідомив, що заборгованість не погашена, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
Аргументи позивача.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договорами №300027 на подачу води з комунального водопроводу та приймання стічних вод до каналізаційної мережі в частині оплати за надані послуги водопостачання та відведення за період з 01.02.2025 по 31.03.2026, внаслідок чого утворилася заборгованість у сумі 249'564,16 грн. За неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договорами позивачем нараховано 1'130,74 грн пені, 7'077,75 грн інфляційних втрат та 3'647,00 грн 3% річних, які просить стягнути з відповідача.
Аргументи відповідача.
Відповідач проти позову не заперечив, пояснень щодо суті спору не надав. 
Стаття 114 ГПК України визначає, що суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.
Згідно ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ст.252 ГПК України). 
З моменту відкриття провадження у справі минуло достатньо строку для вчинення процесуальної дії, відповідач повідомлявся про наявність даного спору, однак відзиву на позовну заяву не подав. Зважаючи на це суд розглянув справу за наявними матеріалами.
ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.
05.04.2007 між ЛМКП «Львівводоканал» та Державним комерційним підприємством «Львівське казенне експерементальне підприємство засобів пересування і протезування» було укладено договір № 300027 на подачу води з комунального водопроводу та приймання стічних вод до каналізаційної мережі. 05.11.2025 договір № 300027 було переукладено з Комунальним підприємством «Львівське експериментальне підприємство засобів пересування і протезування». Відповідно до п. 2.2.4 договору від 05.04.2007 відповідач зобов`язався сплачувати вартість наданих послуг за чинними тарифами, згідно з поданими рахунками. Пунктом 3.6 договору від 05.11.2025 передбачено, що оплата за послуги водопостачання та водовідведення проводиться споживачем відповідно до діючих тарифів шляхом перерахування на рахунок Львівводоканалу коштів до 10 числа, що настає за розрахунковим місяцем. 
Нарахування оплати за послуги водопостачання та водовідведення відповідачу проводиться за адресою: м. Львів, вул. Рудненська, будинок 10 (додаток №1 до договору).
Позивач зазначає, що відповідач не виконав умов договору та не сплачував в повному обсязі кошти за надані ЛМКП «Львівводоканал» послуги водопостачання та водовідведення і станом на 02.04.2026 заборгованість становить 261'419,65 грн. (за період з лютого 2025 р. по березень 2026р.). Крім того, позивачем нараховано 1'130,74 грн пені, 7'077,75 грн інфляційних втрат та 3'647,00 грн 3% річних.
ОЦІНКА СУДУ.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. 
Відповідно до ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.
Згідно з ст.74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Судом кожній стороні була надана розумна можливість, представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, в т.ч. подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, прийняти участь у досліджені доказів, надати пояснення, обґрунтувати перед судом переконливість поданих доказів та позицій по справі, скористатись іншими процесуальними правами.
Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини (ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України). 
Згідно ст. 174 ГК України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст.626 ЦК України).
Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Між сторонами виникли відносини на підставі договору про надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення.
Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Зазначені положення можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ст. 903 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (ст.610 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 ЦК України).
За умовами п. 3.5 договору від 05.04.2007 та п.3.6 договору від 05.11.2025 оплата за послуги водопостачання та водовідведення проводиться споживачем відповідно до діючих тарифів шляхом перерахування на рахунок Львівводоканалу коштів до 25 числа (договір від 05.04.2007) та 10 числа (договір від 05.11.2025), наступного за розрахунковим місяця.
Матеріалами справи підтверджено, а відповідачем не спростовано наявність заборгованості за надані послуги у розмірі 249'564,16 грн, доводів позовної заяви відповідач не спростував, тому ця сума, є обгрунтованою та підлягає стягненню з відповідача.
Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).
Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до частин 1-3 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Сторони у п.4.2 договору від 05.04.2007 погодили, що  у разі повної або часткової несплати вартості наданих послуг абоненту на несплачену суму, починаючи з 1 числа наступного за звітним місяцем, за кожен день прострочення нараховується пеня в розмірі 0,1%. Згідно до п. 3.15. договору від 05.11.2025 відповідач у разі несвоєчасного здійснення платежів за послуги сплачує пеню в розмірі 0,01% суми боргу за кожен день прострочення сплати. Позивач здійснює нарахування пені згідно п.3.15 договору за період 01.10.2025 – 09.04.2026 року.
Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якої пов`язано його початок (ст.253 ЦК України). При цьому суд відзначає, що з 01.04.2023 система переказів в Україні функціонує на базі міжнародного стандарту ISO 20022. Після запровадження СЕП-4 в Україні скасовано поняття «банківський день». 
Здійснивши перерахунок заявленої до стягнення пені, суд встановив, що вимога позивача про стягнення 1'104,86 грн. пені є правомірною. У задоволенні решти вимог слід відмовити.
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Передбачені вказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу, виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. 
Перевіривши заявлені до стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних з урахуванням положень договорів та вказаних позивачем періодів нарахування, суд встановив, що до стягнення з відповідача підлягають заявлені позивачем 5639,56 грн інфляційних втрат та 3'647,00 грн 3% річних. У задоволенні решти вимог слід відмовити.
Оскільки відповідач доводів позивача не спростував, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, які досліджені в ході судового розгляду, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.
СУДОВІ ВИТРАТИ.
Сплата позивачем судового збору за подання до суду позовної заяви підтверджується № ПД_2188, ПД_2189, ПД_2193 від 04.03.2026 на загальну суму 998,40 грн. та платіжною інструкцією №2347 від 22.03.2024 на суму 3028,00 грн.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, згідно з ч.3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених ч. 2 цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Як вбачається із матеріалів справи позовна заява подана через систему «Електронний суд», відтак, відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» судовий збір підлягав оплаті у розмірі 3'137,03 грн., який відповідно до ст. 129 ГПК України підлягає відшкодуванню з відповідача. Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, тому судовий збір у розмірі 3'119,47 грн покладається на відповідача.
Керуючись ст.ст. 2, 12, 73, 74, 76-80, 86, 123, 129, 233, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:
1. Позовні вимоги задовольнити частково.
2. Стягнути з Комунального підприємства «Львівське експериментальне підприємство засобів пересування і протезування» (79052, м.Львів, вул.Рудненська, 10; ідентифікаційний код 03187714) на користь Львівського міського комунального підприємства “Львівводоканал” (79017, м.Львів, вул. Зелена, буд.64; ідентифікаційний код 03348471) 249564,16 грн основного боргу, 1'104,86 грн пені, 3647,00 грн 3% річних, 5639,56 грн інфляційних втрат та 3119,47 грн. судового збору. 
3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Суддя Яворський Б.І.