ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

11 червня 2026 року 	м.Суми	

Справа №584/974/24 
Номер провадження 22-ц/816/284/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),
суддів - Замченко А. О. , Черних О. М. 
за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М., 
сторони:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в режимі відеоконференції у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Сопової Вікторії Сергіївни та ОСОБА_2 на рішення Путивльського районного суду Сумської області від 24 березня 2025 року в складі судді Токарєва С.М., ухвалене в м. Путивль, повний текст якого складено 03 квітня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

22 липня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення пені за несплату аліментів та збільшення розміру аліментів.
Позовні вимоги мотивовані тим, що з 2010 року позивач перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем по справі, від яких у них народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
З квітня 2020 року сторони разом не проживають, фактичних шлюбних відносин не підтримують.
На підставі рішення Путивльського районного суду Сумської області від 01 грудня 2021 року з ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі 1300 грн щомісячно та на утримання ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі 1200 грн щомісячно, але не зважаючи на вказане рішення суду, відповідач ухиляється від сплати аліментів і станом на 17 січня 2024 року заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 становить 65778 грн 07 коп. та станом на 23 червня 2023 року заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 - 60709 грн 16 коп. У зв`язку з цим позивач просив стягнути з відповідача пеню у розмірі 126487 грн 23 коп.
Крім того, у зв`язку з тим, що сума стягуваних аліментів на сьогоднішній день є недостатньою для матеріального утримання дітей, просила збільшити розмір визначених за рішенням суду аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 до 3000 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття, починаючи від дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття та ОСОБА_4 до 3000 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття, починаючи від дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача судові витрати та витрати на правничу допомогу у розмірі 6000 грн.
Рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 24 березня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволений частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів по виконавчому листу № 2/584/55/21 від 20 січня 2022 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 25137 грн 56 коп.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів по виконавчому листу № 2/584/55/21 від 20 січня 2022 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 у розмірі 28034 грн 67 коп.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1893 грн 52 коп. судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 531 грн 72 коп. судового збору.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Сопова В.С., посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суд обставинам справи, незаконність, необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині відмови про збільшення розміру аліментів скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог, а в частині розміру присуджених до стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів рішення суду змінити.
Вказує, що позивачем долучався до позовної заяви розрахунок пені який відповідав вимогам СК України та вказаній правовій позиції Великої Палати Верховного Суду у справі № 333/6020/16 від 03 квітня 2019 року, де розмір неустойки (пені) у зв`язку з несплатою відповідачем аліментів, розраховується з початку виникнення заборгованості - з 31 липня 2020 року і по січень 2024 року - кінцеву дату проведеного розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, сформованого державним виконавцем. Проте, положення ч. 1 ст. 196 СК України містять обмеження максимальної суми пені розміром - 100 відсотків заборгованості, а тому з ОСОБА_2 підлягає стягненню пеня у розмірі основного боргу несплачених аліментів.
Стосовно позовної вимоги про збільшення розміру аліментів зазначає, що враховуючи втрату роботи, та відшукування іншої більш підходящої по графіку роботи, без нічних змін, щоб не залишати дітей без нагляду, позивач опинилася в дуже скрутному матеріальному становищі, який у порівнянні з 2020 роком значно погіршився, і потребувала збільшенню аліментів на утримання дітей, для належного їх утримання, враховуючи й ту заборгованість по аліментам, яка наявна з вини відповідача, який сплачує аліменти з моменту винесення судом рішення у справі про стягнення аліментів, а не з моменту подачі позовної заяви в суд про таке стягнення, тобто на час перебування справи в суді з 31 липня 2020 року по 01 грудня 2021року, взагалі ОСОБА_5 утримувала самостійно їх спільних дітей, на що в неї була можливість, оскільки вона була працевлаштована на той час. Наразі такої можливості в позивача немає, тому судом помилково не були застосовані у спірних правовідносинах положення ст. ст. 182, 192 СК України, та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства».
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, , просить рішення суду в частині стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні даної позовної вимоги, а в іншій частині рішення суду залишити без змін.
ОСОБА_2 звертає увагу суду на те, що ним кожного місяця сплачуються аліменти на утримання дітей без затримок і в розмірі більшому, ніж визначено рішенням суду, оскільки враховується наявний на сьогодні прожитковий мінімум для дітей та середня заробітна плата по його регіону (Конотопському району), а щодо заборгованості по аліментах, що виникла під час розгляду справи в суді про стягнення з відповідача аліментів (період, коли справа була в суді до винесення рішення суду по цьому спору), то відповідач, після набрання рішення законної сили, щомісяця сплачує окремо дану заборгованість в міру своїх фінансових можливостей.
Підсумовуючи вищевикладене, приходить до висновку, що його вина у несвоєчасній сплаті заборгованості по аліментах відсутня, у зв`язку з чим на нього не може бути покладено обов`язок зі сплати пені, а тому позов ОСОБА_1 в даній частині є безпідставним.
Від сторін в установлений судом строк відзиви на апеляційні скарги не надходили.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 повідомлені про час і місце розгляду справи, але в судове засідання не з`явилися. Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без даних сторін, оскільки явка до апеляційного суду є необов`язковою, їх позиція є чіткою і зрозумілою. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 – адвоката Сопової В.С., ,дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 – адвоката Сопової В.С. підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які зареєстровані та проживають з позивачем (а.с. 8-11).
Відповідно до рішення Путивльського районного суду Сумської області від 01 грудня 2021 року стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання його неповнолітніх дітей – ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі 1300 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 31 липня 2020 року і до досягнення дочкою повноліття, та на утримання ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі 1200 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 31 липня 2020 року і до досягнення сином повноліття (а.с. 12-14).
Відповідно до розрахунків заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому листу №2/584/55/21 від 20 січня 2022 року, виданого Путивльським районним судом Сумської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей, станом на лютий 2023 року становить 25137 грн 56 коп. та 28034 грн 67 коп. (а.с. 18-19).
Відповідно до наданого позивачем розрахунку пені за прострочення сплати аліментів по виконавчому листу № 2/584/55/21 від 20 січня 2022 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліментів в твердій грошовій сумі 1300 грн щомісячно, станом на січень 2024 року становить 249693 грн 89 коп. (а.с. 26).
Відповідно до наданого позивачем розрахунку пені за прострочення сплати аліментів по виконавчому листу № 2/584/55/21 від 20 січня 2022 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліментів в твердій грошовій сумі 1200 грн щомісячно, станом на січень 2024 року становить 231948 грн 74 коп. (а.с. 27).
Згідно з копії трудової книжки, серії НОМЕР_1 , 27 квітня 2023 року ОСОБА_1 припинено виплату допомоги по безробіттю (а.с. 28-29).
Позивач на обліку в Путивльському відділі Конотопської філії Сумського обласного центру зайнятості станом на 26 червня 2024 року не перебуває (а.с. 30).
Відповідно до наданого відповідачем розрахунку пені за прострочення сплати аліментів по виконавчому листу № 2/584/55/21 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліментів в твердій грошовій сумі 1300 грн щомісячно, станом на січень 2024 року становить 32825 грн 41 коп. (а.с. 53).
Відповідно до наданого відповідачем розрахунку пені за прострочення сплати аліментів по виконавчому листу № 2/584/55/21 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліментів в твердій грошовій сумі 1200 грн щомісячно, станом на січень 2024 року становить 27224 грн 87 коп. (а.с. 54).
Відповідач на обліку в Путивльському відділі Конотопської філії Сумського обласного центру зайнятості станом на 19 вересня 2024 року не перебуває (а.с. 55).
Згідно з копії трудової книжки, серії НОМЕР_2 , 10 листопада 2013 року ОСОБА_2 припинено виплату допомоги по безробіттю (а.с. 56-58).
Відповідно до копій квитанцій, наданих відповідачем вбачається, що останній періодично сплачував заборгованість з аліментів (а.с. 59-68).
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення пені за несплату аліментів, місцевий суд з урахуванням обставин справи, а також відповідно до положень ч. 1 ст. 196 СК України дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів по виконавчому листу № 2/584/55/21 від 20 січня 2022 року на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 25137 грн 56 коп. та на утримання дочки ОСОБА_3 – 28034 грн 67 коп., що дорівнює 100 відсоткам заборгованості.
Проте, колегія суддів повністю погодитися з таким висновком місцевого суду не може з огляду на наступне.
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина 9 статті 7 СК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.
Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Як вбачається з матеріалів справи у відповідача наявна заборгованість зі сплати аліментів.
Законодавство покладає на особу зобов`язання своєчасно та в повному обсязі сплачувати аліменти, при цьому, якщо аліменти стягуються за рішенням суду, то невиконання чи неналежне виконання такого обов`язку має негативні наслідки у вигляді додаткової відповідальності. Вина у сімейних правовідносинах характеризується тим, що особа усвідомлювала протиправність своєї поведінки, передбачала або повинна була передбачати настання шкідливого результату, бажала його настання або відносилась до нього байдуже. Форма вини не має принципового значення у сімейних правовідносинах. Саме на платника аліментів покладається обов`язок довести, що заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банківськими установами, наявністю форс-мажорних обставин тощо. В інших випадках застосовується презумпція вини платника аліментів у виникненні заборгованості по сплаті аліментів, а стягнення пені за весь час прострочення стає невідворотним.
Тлумачення ст. 8 СК України та ч. 1 ст. 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачені випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.
Підстав для звільнення відповідача від сплати неустойки, суд першої інстанції не вбачав, відповідачем не надано належних та допустимих доказів відсутності своєї вини у виникненні заборгованості по сплаті аліментів, що виключало б покладення на нього відповідальності у формі пені.
З розрахунків заборгованості також вбачається, що відповідач здійснював часткове погашення заборгованості по аліментам.
Відповідно до ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Вимога справедливості, добросовісності та розумності сімейного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у сімейних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного сімейного права або інтересу.
Так, апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, стягнувши неустойку (пеню) по виконавчому листу № 2/584/55/21 від 20 січня 2022 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 - у розмірі 25137 грн 56 коп. та неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів по виконавчому листу № 2/584/55/21 від 20 січня 2022 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 - у розмірі 28034 грн 67 коп., де загальна сума заборгованості за обома виконавчими листами склала 53172 грн 23 коп., та суд фактично виходив з розрахунків державного виконавця від 30 січня 2023 року за № 1238, 1237.
При цьому, суд першої інстанції у цій справі не звернув належної уваги на те, що заборгованість по аліментам відповідача перед позивачем мала місце з 31 липня 2020 року по січень 2024 року.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості по сплаті аліментів по виконавчому листу №2/584/55/21 від 20 січня 2022 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліментів в твердій грошовій сумі 1200 грн щомісячно, станом на січень 2024 року остання становить 29139 грн 16 коп. (а.с. 24).
Відповідно до наданого відповідачем розрахунку заборгованості по сплаті аліментів по виконавчому листу №2/584/55/21 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліментів в твердій грошовій сумі 1300 грн. щомісячно, станом на січень 2024 року остання становить 34 438 грн 07 коп. (а.с. 25).
Стороною відповідача вищезазначені розрахунки належними, допустимими доказами у цій справі не були спростовані.
Відповідно до вимог ст. 196 СК України апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів по виконавчому листу № 2/584/55/21 від 20 січня 2022 року на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 29 139 грн 16 коп., та на утримання дочки ОСОБА_3 –34 438 грн 07 коп., що дорівнює 100 відсоткам заборгованості (а.с. 24-25).
Контррозрахунку стороною відповідача у цій справі не надано. Належні, допустимі докази протилежного у цій справі відсутні та стороною відповідача апеляційному суду не були надані.
Щодо стягнення пені за період з січня 2024 року по жовтень 2024 року апеляційний суд зазначає, що вказані вимоги не були предметом розгляду, оскільки відсутні у тексті позовної заяви. Реалізуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, закріплений у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи виключно в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Зважаючи на те, що позивач не зверталася до суду з вимогами про стягнення пені за цей період, тому дані доводи апелянта не заслуговують на увагу.
Щодо позовної вимоги про збільшення розміру аліментів, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частин 1 та 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Згідно з частинами 1 та 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Частиною 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.
Враховуючи наведене, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. При цьому, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України.
У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження.
Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. ст. 182-184 СК України
У справі, яка переглядається, суд першої інстанції, відмовляючи в позові ОСОБА_1 виходив з того, що позивач не підтвердила суду належними та достатніми доказами наявності передбачених законом підстав для збільшення розміру аліментів, а також те, що раніше визначений судом розмір на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , на даний час є недостатнім для належного їх утримання, забезпечення її гармонійного розвитку, задоволення розумних потреб дитини, та не може належно забезпечити їх повноцінне харчування, одяг, навчання тощо, що у даному випадку, згідно з положеннями ст. 192 СК України, не може бути підставою для зміни розміру аліментів.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивач не зазначила та не надала належних і допустимих доказів на підтвердження погіршення її матеріального стану чи покращення матеріального стану відповідача та на підтвердження даних обставин не надала доказів.
Також суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що позивач не надала доказів на підтвердження стану здоров`я та матеріального становища дітей, а також доказів на підтвердження розміру витрат, які несе позивач на купівлю продуктів харчування, одягу, медичних препаратів тощо, що давало б підстави вважати, що розмір раніше визначених аліментів є недостатнім для належного утримання дітей.
Зважаючи на те, що позивач, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не довела обставин, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог та не надала суду будь-яких доказів, які б підтверджували покращення матеріального стану відповідача, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову в частині збільшення розміру аліментів.
При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Сопової В.С. лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи. Останній не спростовував висновок суду про наявність його вини у виникненні заборгованості по аліментам. ОСОБА_2 має задовільний стан здоров`я, інших утриманців не має, а тому в змозі сплачувати своєчасно аліменти, щомісячний розмір яких не є великим.
Виходячи з наведеного вище та обставин справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог в частині вирішення вимоги про стягнення пені за несплату аліментів, не в повному обсязі виконав вимоги ст. 263 ЦПК України щодо його законності та обґрунтованості.
Відтак, апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Сопової В.С. підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції – підлягає зміні в частині вирішення вимоги про стягнення пені за несплату аліментів та в частині розподілу судових витрат.
Відповідно до пп. в) п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначено розподіл судових витрат, понесених в зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.
Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки ціна позову у даній справі становить: 126487 грн 23 коп. (пеня) + (1800,00 грн + 1700,00 грн) х 12 (сума на яку збільшується розмір аліментів за 12 місяців) = 168487 грн 23 коп.
Задоволенню підлягають позовні вимоги у розмірі: 29 139 грн 16 коп. + 34 438 грн 07 коп. = 63577 грн 23 коп.
Таким чином, згідно ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при зверненні до суду з вказаним позовом підлягала до сплати позивачем сума судового збору у розмірі 1% від ціни позову, що становить 1684 грн 87 коп. (168487 грн 23 коп. х 1 % = 1684 грн 87 коп).
В той же час, в силу положень п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору у даній справі.
Таким чином, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави сума судового збору, від сплати якого позивач була звільнена, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме: (63577 грн 23 коп. х 1684 грн 87 коп.) / 168487 грн 23 коп. = 635 грн 78 коп. за розгляд справи в суді першої інстанції.
Оскільки апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Сопової В.С. задоволена на 37,73 %, враховуючи, що заявлена в позові сума пені становить 126487 грн 23 коп., тому підлягає стягненню з відповідача в дохід держави сума судового збору, від сплати якого позивач була звільнена, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме: (126487 грн 23 коп. х 1 % х 150 % х 37,73 %) = 715 грн 86 коп. за перегляд справи справи в суді апеляційної інстанції.
Щодо розміру правничої допомоги.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Відповідно до п. 3 частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається із матеріалів справи позивачем було понесено по справі судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката у розмірі 6000 грн. (а.с. 31-37).
Зазначений розмір витрат на правову допомогу в сумі 6000 грн не відповідає обсягу послуг, наданих позивачеві, вимогам розумності та складності справи.
Колегія суддів з урахуванням вимог розумності та справедливості, виваженості, складності справи та реального обсягу робіт, вважає, що розмір витрат на правничу допомогу в сумі 4000 грн відповідає обсягу послуг, наданих позивачеві.
Оскільки рішення суду змінено в частині розміру стягнутої пені, понесені ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції також мають бути пропорційно зменшені з 4000,00 грн до 1509 грн 20 коп. (4000,00 грн х 37,73 %).
Зважаючи на те, що предметом апеляційного оскарження є рішення у справі, що стосується стягнення заборгованості, ціна позову у якій не перевищує 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому відповідно до частини 3 статті 389 ЦПК України судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст. 367 - 369, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Сопової Вікторії Сергіївни задовольнити частково.
Рішення Путивльського районного суду Сумської області від 24 березня 2025 року в частині вирішення вимоги про стягнення пені за несплату аліментів, в частині розподілу судових витрат змінити.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованої по АДРЕСА_2 ), неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів по виконавчому листу № 2/584/55/21 від 20 січня 2022 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 - у розмірі 29 139 грн 16 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованої по АДРЕСА_2 ), неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів по виконавчому листу № 2/584/55/21 від 20 січня 2022 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 - у розмірі 34 438 грн 07 коп.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 1509 грн 20 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 635 грн 77 коп. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 715 грн 86 коп. судового збору за перегляд справи в суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 11 червня 2026 року. 
Головуючий -  	В. І. Криворотенко	

Судді: А. О. Замченко 

О. М. Черних