Справа № 738/356/26 
№ провадження 2/738/286/2026 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

08 червня 2026 року   Менський районний суд Чернігівської області 
у складі: 
головуючого – судді: Савченка О.А. 
з участю
секретаря: Лях Н.М.
представника позивача: адвоката Чепурного В.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гетьманське», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕХРЕСУРС», про стягнення невиплаченої орендної плати за оренду земельної ділянки,-
В С Т А Н О В И В:
Стислий виклад позиції позивача, заперечень відповідача.
У лютому 2026 року ОСОБА_1 (далі по тексту позивач), в інтересах якого діє представник – адвокат Чепурний В.В. (далі по тексту представник позивача) звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гетьманське» (далі по тексту ТОВ «Гетьманське» або відповідач), в якому просить стягнути з відповідача несплачену суму орендної плати за оренду земельної ділянки за 2025 рік, понесені витрати по сплаті судового збору та на правничу допомогу. 
Позов мотивовано тим, що позивач згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку є власником земельної ділянки площею 3,8299 га, кадастровий номер 7423080500:03:000:0109, що розташована на території села Бігач. 01 липня 2012 року позивачем було укладено Договір оренди землі з ПП «Менське-Агро», згідно якого він передав належну йому земельну ділянку в строкове платне користування ПП «Менське – Агро». 01 січня 2018 року було укладено трьохсторонню додаткову угоду № 2 до Договору оренди землі від 01 липня 2012 року, згідно якої Орендодавець (позивач) передає, а новий Орендар – ТОВ «Гетьманське» приймає на себе права та обов`язки сторони ПП «Менське – Агро» строком до 31.12.2025. Додатковою угодою від 22 грудня 2021 року до Договору оренди землі від 01.07.2012 визначено строк оренди до 01.01.2029 та порядок і строки оплати орендної плати. В порушення умов договору оренди землі з додатковими угодами, ТОВ «Гетьманське» не сплатив позивачу в обумовлені терміни орендну плату за користування земельною ділянкою за 2025 рік. В зв`язку з цим, для захисту своїх прав позивач звернувся до суду.
Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі.
Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 19 лютого 2026 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 10 березня 2026 року до участі в справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача залучено ТОВ «ТЕХРЕСУРС».
Ухвалою суду від 27 квітня 2025 року підготовче провадження по справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті.
Позиції учасників справи під час розгляду справи по суті.
Позивач в судове засідання не з`явився. Згідно Ордеру на надання правничої допомоги доручив свої інтереси в суді представляти адвокату Чепурному В.В.
Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити. 
Представник відповідача ТОВ «Гетьманське» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. В установлений судом термін надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що право оренди земельної ділянки, належної позивачеві, було відчужено на підставі договору (продажу) права оренди земельних ділянок, серія та номер: 3, виданий 21.04.2025. Таким чином, із 21.04.2055 ТОВ «Гетьманське» не являється орендарем, всі права та обов`язки, в т.ч. і обов`язок сплачувати орендну плату перейшов до ТОВ «ТЕХРЕСУРС». В зв`язку з цим, орендна плата за 2025 рік не нараховувалась і не виплачувалась, а тому надати суду довідку про нараховану та виплачену ОСОБА_1 орендну плату нема можливості. З приводу вимог позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, то зазначає, що розмір витрат не є повною мірою обґрунтованим та не відповідає критерію розумності. У задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі.
Представник третьої особи ТОВ «ТЕХРЕСУРС» в судове засідання не з’явився, до суду надіслали письмові пояснення щодо позовних вимог, в яких зазначають, що ТОВ «ТЕХРЕСУРС» поки не є учасником (стороною) Договору оренди землі, оскільки за міна боржника (орендаря) в зобов`язанні (згідно ст. 520 ЦК України) за згодою кредитора (сторони орендодавця) не відбулося, зокрема шляхом укладення трьохсторонньої угоди про заміну сторони у договорі оренди землі. У зв`язку з цим, проти задоволення позову до ТОВ «ТЕХРЕСУРС» заперечують. 
Фактичні обставини справи, встановлені судом, зміст спірних правовідносин.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки загальною площею 3,8299 га, з кадастровим номером 7423080500:03:000:0109.
01 липня 2012 року позивачем було укладено Договір оренди землі з ПП «Менське-Агро», згідно якого він передав належну йому земельну ділянку в строкове платне користування ПП «Менське – Агро». 
01 січня 2018 року укладено трьохсторонню додаткову угоду № 2 до Договору оренди землі від 01 липня 2012 року, згідно якої Орендодавець (позивач) передає, а новий Орендар – ТОВ «Гетьманське» приймає на себе права та обов`язки сторони ПП «Менське – Агро» строком до 31.12.2025. Додатковою угодою від 22 грудня 2021 року до Договору оренди землі від 01.07.2012 визначено строк оренди до 01.01.2029 та порядок і строки оплати орендної плати.
Пункт 4.4 Додаткової угоди № б/н до Договору оренди землі від 01.07.2012 передбачає, що орендна плата вноситься в такі строки: до 31 грудня. 
Відповідачем не додано належних доказів, які б містили відомості про своєчасну сплату позивачу орендної плати за 2025 рік.
21 квітня 2025 року між ТОВ «Гетьманське» та ТОВ «Техресурс» укладено договір про відчуження (продажу) права оренди земельних ділянок № 3, згідно з яким предметом договору є земельні ділянки, серед яких вказана земельна ділянка, площею 3,8299 га, з кадастровим номером 7423080500:03:000:0109, орендодавець ОСОБА_1 . За умовами договору ТОВ «Техресурс» придбаває право оренди зазначених земельних ділянок, до покупця переходять усі права та обов`язки орендаря щодо земельних ділянок за договорами оренди землі (зі змінами та доповненнями додатковими угодами). Відповідно до умов п. 4.1. цього договору покупець своєчасно і в повному обсязі проводить розрахунки за придбані права оренди та сприяє продавцю у виконанні цього договору. У п. 5.1. цього договору сторони погодили, що цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє протягом 1 (одного) року, а щодо невиконання до цього часу зобов`язань до повного їх виконання (а. с. 37-38).
Як убачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ці угоди зареєстровані в установленому законом порядку, а речове право оренди на земельну ділянку кадастровий номер: 7423080500:03:000:0109, зареєстроване за ТОВ «Техресурс», номер запису про інше речове право 23870901 (а.с. 35-36).
Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із ст. 93 Земельного кодексу України (далі ЗК України) право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Аналогічним чином оренда землі визначається і в Законі України «Про оренду землі».
За змістом ч. 1 ст. 2 цього Закону відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною першою статті 2 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Згідно із ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Як убачається із заяви, на заявлений позивачем позов вплинуло те, що він своєчасно не отримав від відповідача те, на що очікував як спадкоємець орендодавця (орендодавець), хоча мав право на отримання орендної плати в узгоджені сторонами строки.
Обставини, визнані сторонами доведенню не підлягають.
У відзиві на позов відповідач визнає, що за 2025 рік позивачу орендну плату не виплатив. 
Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
Згідно із ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
У ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом; а також у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору (ст. 652 цього Кодексу).
Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із ст. 526 ЦК України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
У ч. 1 ст. 762 ЦК України визначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.
Судом установлено, що сторонами дія договору оренди укладена між сторонами не припинялась, майно орендодавцю від орендаря не повернуто.
Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно із статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що факт невиконання відповідачем свого обов`язку по виплаті орендної плати позивачу знайшов своє підтвердження, оскільки відповідачем (орендарем) було порушено обов`язок зі сплати орендної плати позивачу (орендодавцю) і орендна плата за користування належною останньому земельною ділянкою за 2025 рік не була виплачена. При цьому суд ураховує, що орендна плата позивачуза вказаний період не була виплачена відповідачем навіть після пред`явлення позову до суду.
При вирішенні даного спору суд також враховує, що відповідач ТОВ «Гетьманське», заперечуючи проти позову та одночасно наполягаючи на відсутності у нього обов`язку сплачувати орендну плату, не пропонує жодних шляхів врегулювання ситуації, не обґрунтовує можливості чи строків поновлення платежів, не подає будь-якого реалістичного плану подальшого користування спірною земельною ділянкою. Така пасивна позиція не лише позбавляє позивача права на отримання доходу з належного йому об`єкта приватної власності, але й призводить до залишення земельної ділянки в стані господарської ізоляції на невизначений час, коли власник позбавлений реальної можливості як самостійно її використовувати, так і передати в оренду іншому добросовісному користувачу.
Внаслідок невиконання орендарем умов договору оренди землі стосовно виплати орендної плати за землю за 2025 рік, у останнього виникла заборгованість, яку він добровільно не сплачує. У зв`язку з невиконанням орендарем своїх зобов`язань за договорами оренди землі у орендодавця виникло право вимоги до орендаря про стягнення заборгованості з орендної плати за спірним договором за 2025 рік.
Таким чином, враховуючи невиконання відповідачем зобов`язань стосовно виплати орендної плати за землю з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 15 134 гривні 68 копійок орендної плати за 2025 рік.
Також з відповідача на користь позивача підлягає сплаті пеня, відповідно до п. 4.7 договору оренди в сумі 07 гривень 05 копійок.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
З урахуванням положень статті 625 ЦК України, у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем грошового зобов`язання по сплаті позивачу орендної плати за земельну ділянку з відповідача підлягають стягненню інфляційні нарахування та три відсотка річних в розмірі 162 гривні 10 копійок.
З`ясувавши повно і всебічно обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими в судовому засіданні, враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.
Розподіл судових витрат між сторонами.
Порядок розподілу судових витрат визначений у статті 141 ЦПК України. Відповідно до частин першої та другої цієї статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При вирішенні заяви позивача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Також Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені».
Представництво інтересів позивача у даному провадженні здійснювало Адвокатське об`єднання «ПІВНІЧ» на підставі Договору про надання правової допомоги № б/н від 21 грудня 2025 року (а.с.5-6).
На підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, до позовної заяви додано Договір про надання правничої допомоги, Ордер на надання правничої допомоги.
Однак, вищезазначені документи не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. 
У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з її конкретних обставин, суд вважає, що зазначені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12 000 гривень 00 копійок є завищеними, належним чином не обґрунтованими, що суперечить принципу розподілу судових витрат.
При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що в постанові ВС від 08.04.2021 у справі № 161/20630/18 зазначено, що аналіз частини другої статті 134 ЦПК України свідчить про те, що у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто, у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.
У постанові від 23.01.2025 у справі №240/32993/23, Верховний Суд вказав, що уважає допустимим обґрунтоване зазначення в акті виконаних адвокатом робіт лише вартості всього обсягу виконаної ним роботи, без прив?язки такої роботи до її погодинної або фіксованої вартості.
Компенсації підлягають не лише фактично сплачені витрати. Якщо сторони договору про надання правничої допомоги домовилися про оплату витрат у майбутньому, ці суми також мають бути відшкодовані. І надання до суду банківських документів про сплату адвокатського гонорару не є обов`язковою умовою для стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката. Про це говорять постанови ВС від 26.06.2019 у справі №813/481/18, від 2.10.2019 у справі №815/1479/18, від 29.10.2020 у справі №686/5064/20.
Враховуючи складність справи та виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та з урахуванням заперечення відповідача щодо розміру заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу та його доводів щодо їх не співмірності, суд дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір та вважає, що слід стягнути з відповідача на користь позивача 6 000 гривень 00 копійок витрат на професійну правничу допомогу.
Також суд дійшов висновку стягнути з відповідача на користь позивача 1 331 гривня 20 копійок судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору.
Керуючись ст. ст. 4, 12, 79, 80-85, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В : 

Позовні вимоги  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гетьманське» про стягнення невиплаченої орендної плати за оренду земельної ділянки – задовольнити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гетьманське» (код ЄДРПОУ 41105190, вул. імені В. Ющенка, 61, м. Батурин, Бахмацького району Чернігівської області) на користь  ОСОБА_1  (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 ) 15 303 (п`ятнадцять тисяч триста три) гривні 78 копійок заборгованості по невиплаченій орендній платі за оренду земельної ділянки з кадастровим номером 7423080500:03:000:0109, площею 3,8299 га, 1 331 (одна тисяча триста тридцять одна) гривня 20 копійок в рахунок відшкодування сплаченого судового збору, 6 000 (шість тисяч) гривень 00 копійок понесених витрат на правничу допомогу.
Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий:       О.А. Савченко